Ухвала        
 
10 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 756/13425/16
провадження № 61-43611св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,     
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Кулешір Світлана Орестівна,  
відповідачі: публічне акціонерне товариство «Омега-Банк», товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,
третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг,
розглянув клопотання представника   ОСОБА_1 - Кулешір Світлани Орестівни про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  публічного акціонерного товариства «Омега-Банк» (далі - ПАТ «Омега-Банк»), товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс»), товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у якому просила визнати недійсними договори факторингу:                         від 28 листопада 2012 року № 15, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», та від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», в частині передачі споживчого кредитного договору від 03 березня 2008 року № 1003/0308/55-003.   
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 квітня                      2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 24 липня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до  ПАТ «Омега-Банк», ТОВ «ФК «Вектор Плюс», ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа -  Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про визнання правочинів недійсними.  
Витребувано із Оболонського районного суду міста Києва справу                               № 756/13425/16.
Від представника ОСОБА_1 - Кулешір С. О . надійшло клопотання, в якому просить передати справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду посилаючись на те, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.  
Підстави для задоволення клопотання відсутні, виходячи з такого.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).
Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй ухвалі від 30 жовтня 2018 року у справі № 757/172/16-ц, виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.
Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки наведені АТ «Універсал Банк» аргументи, в розумінні приписів частини п`ятої статті 403 ЦПК України, не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему.
Керуючись статтею 403 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
 
У задоволенні клопотання представника  ОСОБА_1 - Кулешір Світлани Орестівни про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                      В.  І.  Журавель

                                                                                                 Н. О. Антоненко

                                                                                                 М. М. Русинчук