У х в а л а 
 
29 квітня 2020року
м. Київ
 
справа № 522/7647/15-ц 
провадження № 61-19280св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю.,  Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач) 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Приморського районного суду  м. Одеси від 15 листопада 2018 року у складі судді Чернявської Л. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року у складі суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_3 ,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про витребування майна та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 01 серпня 2006 року між нею та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») укладено кредитний договір №014/0043/82/61804, відповідно до якого банк надав ОСОБА_3 кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 96 700 доларів США зі строком повернення до 01 серпня 2016 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договоромміж ними укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого вона передала в іпотеку банку однокімнатну квартиру  АДРЕСА_1 , загальною площею 39,4 кв. м. Таким чином, іпотекодержателем за іпотечним договором був Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль». В подальшому, з отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформації вона дізналася, що станом на                          10 вересня 2014 року іпотекодержателем за вказаним іпотечним договором був  ОСОБА_4  на підставі договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 29 квітня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, а 11 вересня 2014 року право власності на квартиру, яка є предметом Іпотечного договору, набув   ОСОБА_5  на підставі договору купівлі-продажу квартири, що укладався на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься у Іпотечному договорі. 17 вересня 2014 року право власності на квартиру  АДРЕСА_1 , набула   ОСОБА_1  на підставі договору купівлі -продажу квартири від 17 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О. В.
Зазначала, що перехід права власності на вищевказану квартиру відбувся незаконно, у зв`язку з чим вона звернулася з даним позовом до суду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду  м. Одеси від 15 листопада 2018 року позов задоволено. Витребувано із володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , площею 39,4 кв. м. Визнано за ОСОБА_3 право власності на вказану квартиру. Вирішено питання про судові витрати. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, зважаючи на наявність нескасованого рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року у справі № 757/27380/16-ц, яким визнано недійсним договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/0043/82/61804 від 01 серпня 2006 року, укладений 29 квітня 2014 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «Комерційний банк «Стандарт»,  спірна квартира внаслідок проведених в подальшому операцій з відступлення права вимоги за іпотечним договором № 014/0043/82/61804 від 01 серпня 2006 року вибула з володіння позивача поза її волею.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач оскаржила правомірність укладення між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» договору від 29 квітня 2014 року про відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/0043/82/61804 від 01 серпня 2006 року, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року у справі № 757/27380/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року, вищевказаний договір про відступлення права вимоги за кредитним договором визнано недійсним, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог іпотекодавця та витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , яка придбала вказану квартиру у фізичної особи ОСОБА_6 , який набув право власності на квартиру, придбавши її за договором купівлі-продажу у ОСОБА_4 , який розпорядився квартирою як іпотекодержатель, що набув право вимоги на підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки                            від 29 квітня 2014 року у ПАТ «Комерційний банк «Стандарт». При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин та наявності судового рішення, яке вступило в законну силу і на час розгляду справи не є скасованим, вірно зазначив, що спірна квартира вибула з володіння позивача поза її волею.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
(1) Доводи касаційної скарги  
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що спірна квартира належить відповідачу на законній підставі, оскільки набута нею за договором купівлі-продажу                     від 17 вересня 2014 року, що є дійсним. До участі у справі не залучено первісного іпотекодержателя ПАТ «Райффайзенбанк Аваль». Боржник не є стороною договору щодо відступлення права вимоги, тому визнання ним такого правочину недійсним є неналежним способом захисту прав. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року у справі                         № 757/27380/16-ц не може вважатися преюдиційним для вирішення цієї справи, оскільки ним не встановлено, яким чином договір відступлення права вимоги порушує права позивача. Крім того, виконання цього рішення зупинено судом касаційної інстанції. 
 
(2) Позиція ОСОБА_3 .
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки обставин, встановлених рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року у справі                         № 757/27380/16-ц, що не є предметом касаційного перегляду у цій справі. Зупинення касаційним судом виконання рішень не впливає на набрання ними законної сили. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи з Приморського районного суду м. Одеси. Зупинено дію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2018 року та постанови Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року до закінчення касаційного провадження. 
 
11 грудня 2019 року  справа надійшла до Верховного Суду. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями                       від 11 грудня 2019 року визначено колегію суддів для розгляду указаної справи у складі суддів: Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М.
 
У грудні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_3 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі: Штелик С. П., Калараша А. А., Сімоненко В. М.
Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2020 року у задоволенні заяви                 ОСОБА_3 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі: Штелик С. П., Калараша А. А., Сімоненко В. М., відмовлено, заяву визнано необґрунтованою. Заяву ОСОБА_3 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі: Штелик С. П., Калараша А. А.,  Сімоненко В. М., передано для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.
Ухвалою судді Верховного Суду від 31 січня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі: Штелик С. П., Калараша А. А.,  Сімоненко В. М.,  відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2020 року задоволено заяву представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - про повернення судового збору.
Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2020 року цивільну справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами у складі колегії з п`яти суддів. 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                  № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положеньЗакону від 15 січня 2020 року                     № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 757/27380/16-ц (провадження № 61-12136св18) зупинено касаційне провадження у справі № 757/27380/16-ц (провадження № 61-12136св18) за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Стандарт», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, за касаційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20) за позовом Акціонерного товариства закритого типу «Гея» до ОСОБА_8 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг», Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Макушева Наталія Віталіївна, про визнання договору про відступлення прав недійсним, за касаційною скаргою Акціонерного товариства закритого типу «Гея» на рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 травня                       2017 року. 
 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України  суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного,цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
 
Оскаржувані судові рішення обґрунтовані обставинами, які встановлені рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 травня                     2017 року, щодо недійсності договору відступлення права вимоги за кредитним договором від 01 серпня 2006 року № 014/0043/82/61804, укладеного 29  квітня 2014 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КБ «Стандарт».
 
Обставини щодо недійсності зазначеного договору обумовлюють правильність застосування положень статті 388 ЦК України при вирішенні цього спору.
 
Враховуючи те, що рішення Печерського районного суду м. Києва                                    від 31 жовтня 2016 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 11 травня                     2017 року становлять предмет касаційного оскарження у справі                                        № 757/27380/16-ц(провадження № 61-12136св18), розгляд цієї справи є об`єктивно неможливим до вирішення справи № 757/27380/16-ц, а тому колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 522/7647/15-ц (провадження № 61-19280св19) до закінчення перегляду у касаційному порядку справи № 757/27380/16-ц (провадження № 61-12136св18).
 
Керуючись статтями 251, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
У Х В А Л И В:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 522/7647/15-ц (провадження                     № 61-19280св19) за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування майна та визнання права власності на квартиру до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 757/27380/16-ц (провадження № 61-12136св18) за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Стандарт», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, за касаційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2017 року. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                      В. М. Сімоненко 

Судді:                                                                                А. А. Калараш  

                                                                                             С. Ю. Мартєв

                                                                                         Є. В. Петров 

                                                                                          С. П. Штелик