П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/4704/19	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Домусчі С.Д.,
                                – Кравця О.О.,
за участю: секретар судового засідання – Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на  рішення Миколаївського окружного  адміністративного  суду  від  30 січня 2020  року, прийняте у складі суду судді Гордієнко Т.О. в місті Миколаїв по  справі  за  позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-  
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій щодо відмови провести перерахунок пенсії без обмеження заробітку на день отримання зазначених сум, з яких сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір  на обов`язкове державне пенсійне страхування та зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії з 10.05.2008 року та врахувати суми заробітку відповідно до довідки № Со-926 від 21.06.2019 року, яка видана за період з липня 1990 року по грудень 1995 року без обмеження заробітку.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає судове рішення постановленим з порушенням норм матеріального права і без дотримання норм процесуального права, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що під час розгляду справи в суді першої інстанції були порушені норми процесуального права, а саме в ухвалі про відкриття провадження від 27.12.2019 року судом не зазначені строки для подання відповіді на відзив. Апелянт вказує, що на час отримання позивачем заробітної плати період з липня 1990 року по грудень 1995 року обмежень максимальної величини заробітної плати не існувало, оскільки вони були встановлені лише 13 липня 1998 року постановою Кабінету Міністрів України №1064, при цьому враховуючи вимоги абз. 4 ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розрахунок заробітної плати для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, однак суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не звернув увагу на вищезазначені норми права. 
Крім того, апелянт наголошує, що відповідачем при розрахунку індивідуального коефіцієнту заробітної плати для обчислення пенсії не враховано, що заробітна плата, яка зазначена в довідці № Со-926 від 21.06.2019 року, виданої Архівною групою «Службою забезпечення» відповідно до якої позивач працював в ОАО Холдингова компанія «Корсаковська база океанічного риболовства» на посаді капітана зазначена заробітна плата не помісячно, тоді як Архівною групою МКУ «Службою забезпечення» були надані копії розрахункових відомостей по заробітній платі ОСОБА_1 за весь період його роботи в ОАО «Холдінгова компанія «Корсаковська база океанічного риболовства», в яких зазначено суми заробітку помісячно та окремо без урахування районних коефіцієнтів та без північних надбавок. Апелянт вказує на відсутність будь-якої єдиної позиції з приводу питань пов`язаних з пенсійним забезпеченням громадян, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року по справі № 520/15025/16-а. ОСОБА_1 також звертає увагу, що обмеження конституційного права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, не може бути встановлено будь-якім рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, нормативним актом, Законом України тощо.
Відповідачем надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 09.05.2008 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Для розрахунку розміру пенсії відповідачем взято середньомісячний заробіток за періоди з 01.01.1982 по 31.12.1986 та з 02.01.2003 по 31.12.2003. Коефіцієнт заробітної плати для обчислення пенсії склав 2,57175.
04.09.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок розміру пенсії з урахуванням заробітної плати за період з липня 1990 року по грудень 1995 року на підставі довідки від 21.06.2019 року № Со-926, виданою Архівною групою муніципальної установи «Служба забезпечення» (Сахалінська область, Російська Федерація).
Листом від 30.09.2019 року № 4038-З-07 відповідач повідомив позивача, що проведення перерахунку згідно довідки від 21.06.2019 року № Со-926 недоцільно, оскільки індивідуальний коефіцієнт заробітку є меншим, ніж той, з якого розраховується розмір пенсії.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови провести перерахунок пенсії без обмеження заробітку на день отримання зазначених сум, з яких сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір  на обов`язкове державне пенсійне страхування, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що пенсійним органом правомірно застосовано до розглядуваних правовідносин абз. 1 п. 2 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», норми якого чітко та однозначно (без виключень) передбачають застосування обмеження 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум для періодів до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір). Крім того, судом першої інстанції дійшов висновку, що положення Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, на позивача не поширюються, оскільки доказів того, що позивач виконував роботу за цивільно-правовим договором, матеріали справи не містять.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон №1058-ІV).
Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону №1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Відповідно до ст. 41 Закону №1058-ІV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:
1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;
2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України;
3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.
Згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1064 від 13.07.1998 «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів», встановлено максимальну величину фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу у розмірі 1000 гривень на місяць у розрахунку на одного працюючого, з яких відповідно до законів України справляються збори (внески) до Фонду соціального страхування, державного фонду сприяння зайнятості населення, Пенсійного фонду і Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення.
Апелянт, не погоджуючись із висновками суду першої інстанції, зазначає, що на час отримання позивачем заробітної плати у період з липня 1990 року по грудень 1995 року обмежень максимальної величини заробітної плати не існувало, оскільки таке обмеження встановлено лише 13.07.1998 року постановою Кабінету Міністрів України №1064 "Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів".
Разом з тим, колегія суддів вважає такі доводи апелянта помилковими, оскільки обмеження сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону №1058-ІV показником 5,6 застосовується саме до заробітних плат, які отримувались до встановлення такого обмеження (до 01.07.1998 року), тобто в даному випадку до виплат, які отримував позивач в період з липня 1990 року по грудень 1995 року.
При цьому суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені зокрема у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2020 року (справа №348/2381/16-а), від 28 листопада 2019 року (справа №348/400/17), які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що абз.1 п.2 ст.41 Закону №1058-ІV, який передбачає врахування до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії сум виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, жодних змін та доповнень протягом дії Закону №1058-ІV, який набрав чинності з 01.01.2004 року, не вносилось. Разом з тим, пенсію позивачеві призначено з 09.05.2008 року.
При цьому пункт 2 статті 41 Закону №1058-ІV доповнено абзацом другим, яким передбачено врахування для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії сум виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи Законом України «Про внесення зміни до статті 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"» від 13.01.2005 року №2343-IV, тобто на момент призначення позивачу пенсії 09.05.2008 року діяла саме вказана редакція Закону №1058-ІV.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки позивачу призначено пенсію у 2008 році, пенсійним органом правомірно застосовано до розглядуваних правовідносин абз. 1 п. 2 ст. 41 Закону                       №1058-IV, норми якого чітко та однозначно (без виключень) передбачають застосування обмеження 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум для періодів до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір).
Щодо доводів позивача про обов`язок відповідача при розрахунку розміру пенсії позивачу щомісячної розбивки суми отриманої ним заробітної плати за рейс судом до уваги не приймається з огляду на наступне. 
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2005 № 306 "Про реалізацію абзацу другого пункту 2 статті 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджено Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць.
Дія цього Порядку поширюється на таких осіб, що до 1 липня 1998 р. отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, зокрема, тих, що працювали в сільському господарстві, були зайняті на сезонних роботах, працювали у старательських артілях, виконували роботи (надавали послуги) за цивільно-правовими договорами та сплачували внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, особа звертається із заявою до відповідного управління Пенсійного фонду України, в якому зберігається її пенсійна справа, - в разі подання заяви особою, якій уже призначено пенсію; або за місцем подання заяви про призначення пенсії - в разі звернення особи за призначенням пенсії.
До заяви додаються документи, що підтверджують виплату особі заробітної плати (доходу) за результатами роботи. Таким документом, зокрема, для осіб, що працювали в сільському господарстві, є довідка підприємства, установи, організації про заробітну плату (дохід), оформлена згідно з додатком до Порядку із зазначенням підстави для виплати заробітної плати (доходу) за результатами виконаної роботи.
Підставою для виплати заробітної плати (доходу) за результатами виконаної роботи, що зазначаються в довідці, може бути:
- законодавчий або інший нормативно-правовий акт чи положення про оплату праці, яким на момент виплати особі заробітної плати (доходу) було передбачено проведення остаточного розрахунку за результатами певного періоду (кварталу, півріччя, року) або після закінчення роботи;
- цивільно-правовий договір.
Разом з тим, дослідивши довідку від 21.06.2019 року № Со-926, видану Архівною групою муніципальної установи «Служба забезпечення» (Сахалінська область, Російська Федерація), колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що зазначена довідка, яка надавалась позивачем для перерахунку пенсії, не відповідає вимогам Порядку, оскільки у вказаній довідці не вказано підставу для виплати зарплати (доходу) за результатами виконаної роботи (згідно з п. 6 Порядку).
У матеріалах справи не міститься та сторонами не надано жодних доказів того, що позивач у період з липня 1990 року по грудень 1995 року працював на підставі цивільно правових договорів. При цьому, праця у плавскладах морського, річкового флоту та флоту рибної промисловості не включена до Переліку сезонних робіт і сезонних галузей затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.97 року № 278.
Таким чином суд апеляційної інстанції зазначає, що лише за умови подання довідки, оформленої згідно з додатком до Порядку із зазначенням підстави для виплати заробітної плати (доходу) за результатами виконаної роботи, можливе вирішення питання щодо перерахунку пенсії позивачу.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи (а.с. 17), проведення перерахунку згідно довідки від 21.06.2019 року № Со-926 є недоцільним, оскільки індивідуальний коефіцієнт розрахунку є меншим ніж той, з якого здійснювався розрахунок пенсії.
Щодо посилань апелянта на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року по справі № 520/15025/16-а, колегія суддів оцінює їх критично, оскільки вони не є релевантними, а зазначена постанова Великої Палати Верховного Суду ухвалена за інших обставин справи.
Щодо доводів апелянта в частині  обмеження його конституційного права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, колегія суддів зазначає наступне.
Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 визначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, що викладена у рішенні №20-рп/2011 від 26.12.2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що відповідно до ч.1 ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Великода проти України» вказав, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Крім того, щодо доводів апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме не зазначення судом першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження від 27.12.2019 року строків для подання відповіді на відзив, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Згідно приписів частин другої, третьої статті 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. 
Відповідно до п.3 ч.6 ст. 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч. 2 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від  27.12.2019 року  було відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження згідно вимог ст. 263 КАС України. 
Водночас, згідно вимог ч.3 ст. 263 КАС України, у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Таким чином, оскільки подання відповіді на відзив по справах, які розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), згідно вимог ст. 263 КАС України не передбачено процесуальним законодавством, судом першої інстанції правомірно не зазначено в ухвалі про відкриття провадження від 27.12.2019 року строків для подання відповіді на відзив, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на  рішення Миколаївського окружного  адміністративного  суду  від  30 січня 2020  року – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного  адміністративного  суду  від  30 січня 2020  року по  справі  за  позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     С.Д. Домусчі

Суддя:                                                                                     О. О. Кравець