Номер провадження: 22-ц/813/5267/20 
Номер справи місцевого суду: 522/2625/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/2625/16-ц

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/5267/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Бикової К.А.,

учасники справи: 
    - позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Управдом-1», 
    - відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-1» до ОСОБА_1 про зобов`язання укласти договір та стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-1» та ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси, постановлене у складі судді Бойчука А.Ю. 10 січня 2017 року,
встановив:

У лютому 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Управдом-1» (далі - ТОВ «Управдом-1»)звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, остаточно просить: 1) стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі - 57 333,20 грн., з яких основний борг - 28 321,20 грн., інфляційні витрати - 24 971,12 грн., - 3% річних - 4 040,98 грн.; 2) зобов`язати ОСОБА_1 укласти з ТОВ «Управдом-1» договір про утримання будинку і прибудинкової території по АДРЕСА_1 , підготовлений балансоутримувачем на основі типового договору.
ТОВ «Управдом-1»обґрунтує свої вимоги тим, що багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 , перебуває на балансі та утримуються ТОВ «Управдом-1».
ОСОБА_1 на праві власності належить квартира №78 , загальною площею - 70,6 кв. м., та нежитлове приміщення над вказаною квартирою, загальною площею - 66,6 кв. м., які знаходяться у зазначеному будинку.
Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо оплати фактично отриманих і спожитих житлових комунальних послуг не виконує, ухиляється від укладання передбачених законом договорів, позивач просив суд позов задовольнити (Т. 1, а. с. 2 - 3 зворотна сторона, 123).
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «Управдом-1» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі - 5 990,00 грн..
ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що спірні приміщення на баланс ТОВ «Управдом-1» не приймалось, останнє не наділялось повноваженнями з виконання житлово-комунальних послуг (Т. 1, а. с. 52 - 53).
Ухвалою Приморського районного суду м Одеси від 08 грудня 2016 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до спільного розгляду з первісним позовом було відмовлено (Т. 1, а. с. 171).
У судовому засіданні суду першої інстанції представник ТОВ «Управдом-1» - Чухоненко С.М. підтримав доводи та вимоги вищевказаного позову ТОВ «Управдом-1».
ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2 у судовому засіданні суду першої інстанції проти задоволення позову ТОВ «Управдом-1» заперечували. Просили позов ТОВ «Управдом-1» залишити без задоволення (Т. 1, а. с. 187 - 189).
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 10 січня 2017 року у задоволенні вищевказаного позову ТОВ «Управдом-1» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у своїй заяві позивач вказує, що він надає житлово-комунальні послуги а також виконує усі інші передбачені законом функції щодо утримання житлового будинку. Але в обґрунтування позовних вимог позивачем не надано доказів надання таких послуг, а також доказів того, що вони були отримані всіма споживачами, зокрема і відповідачем.
Будь-яких належних та допустимих доказів того, що саме позивач є виконавцем житлово-комунальних послугвідповідно до діючого законодавства суду не надано.
З урахуванням вищевикладеного суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність відмови в позові ТОВ «Управдом-1» (Т. 1, а. с. 191 - 193).
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року дану справу повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення за позовними вимогами ТОВ «Управдом-1» до ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_1 укласти з ТОВ «Управдом-1» договір про утримання будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 , підготовлений балансоутримувачем на основі типового договору (Т. 1, а. с. 259 - 262).
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 14 червня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення (Т. 2, а. с. 4) в даній справі відмовлено (Т. 2, а. с. 11 - 12).
Додатковим рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 14 червня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Управдом-1» в частині зобов`язання ОСОБА_1 укласти з ТОВ «Управдом-1» договір про утримання будинку і прибудинкової території по АДРЕСА_1 , підготовлений балансоутримувачем на основі типового договору (Т. 2, а. с. 13 - 14).
В подальшому до апеляційного суду Одеської області надійшла заява про уточнення апеляційної скарги ОСОБА_1 , в яких останній просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2016 року, якою у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до спільного розгляду з первісним позовом було відмовлено (Т. 2, а. с. 22 - 22 зворотна сторона).
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Управдом-1» задоволено.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управдом-1» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі - 57 333,2 грн., з яких: - основний борг - 28 321,10 грн., - інфляційні витрати - 24 971,12 грн., - 3 % річних - 4 040,98 грн.. Зобов`язано ОСОБА_1 укласти з ТОВ «Управдом-1» договір про утримання будинку і прибудинкової території по АДРЕСА_1 , підготовлений балансоутримувачем на основі типового договору.
Рішення апеляційного суду Одеської області мотивовано тим, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користувався ними. Факт надання позивачем послуг підтверджується матеріалами справи. Оскільки правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, то на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому, обґрунтованими є вимоги позивача в частині стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних.
Відмова споживача послуг від укладання договору суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України, статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Отже, укладання договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем договір відповідає типовому договору (Т. 2, а. с. 34 - 40).
Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року рішення апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду мотивована тим, що ОСОБА_1 заявив про застосування строку позовної давності. Вказана заява міститься у запереченні на позов, яке 07 липня 2016 року подав ОСОБА_1 до Приморського районного суду м. Одеси, і яку не прийняли до уваги суд першої та апеляційної інстанції (Т. 1, а. с. 97).
Саме на це ОСОБА_1 звертав увагу апеляційного суду у запереченнях на апеляційну скаргу (Т. 1, а. с. 235 - 235 зворотна сторона).
Отже, заборгованість за період з серпня 2008 року по 15 лютого 2013 року не підлягає стягненню.
Ураховуючи зазначене Верховний Суд прийшов до висновку про передчасність висновків апеляційного суду Одеської області про задоволення позовних вимог ТОВ «Управдом-1» (Т. 2, а. с. 110 - 114 зворотна сторона).
Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.
Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.
На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні апеляційного суду Одеської області.
Під час нового апеляційного розгляду Одеським апеляційним судом з`ясовано, що ТОВ «Управдом-1»в апеляційній скарзі просить вищезазначене рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення вищевказаного позову.
Апеляційна скарга ТОВ «Управдом-1»обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
ТОВ «Управдом-1»вказує на те, що товариство є належним балансоутримувачем житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, зазначає про те, що відсутність укладеного між сторонами договору не є підставою для несплати за надані позивачем і спожиті відповідачем житлово-комунальні та інші послуги (Т. 1, а. с. 199 - 203).
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить вищезазначене рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення вищевказаного зустрічного позову. У задоволені позову ТОВ «Управдом-1» просить відмовити.
Апеляційна скарга  ОСОБА_1 обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на відсутність будь-яких правових підстав для передачі будинку АДРЕСА_1 на баланс позивача та уповноваження його на надання житлово-комунальних послуг. Зазначає про те, що ТОВ «Управдом-1» не є належним балансоутримувачем, а отже, не має прав передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
На думку відповідача позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту надання житлово-комунальних послуг у квартирі АДРЕСА_1 , що не дає можливості встановити факт надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території.
Посилається на необхідність стягнення з ТОВ «Управдом-1» на користь ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів в розмірі - 5 990,00 грн. (Т. 1, а. с. 208 - 208 зворотна сторона).
Від ТОВ «Управдом-1» до Одеського апеляційного суду надійшли пояснення по справі, в яких позивач просить суд задовольнити апеляційну скаргу ТОВ «Управдом-1». У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити. Вказує на відсутність заяви відповідача про застосування строків позовної давності в матеріалах справи.
В запереченнях на апеляційну скаргу позивача відповідач заперечує проти апеляційної скарги ТОВ «Управдом-1». Просить апеляційну скаргу ТОВ «Управдом-1» відхилити. Вказує на те, що ТОВ «Управдом-1» не є належним балансоутримувачем, а отже, не має прав передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Зазначає про безпідставність вимоги позову ТОВ «Управдом-1» щодо зобов`язання ОСОБА_1 укласти з ТОВ «Управдом-1» договір про утримання будинку і прибудинкової території по АДРЕСА_1 , підготовлений балансоутримувачем на основі типового договору.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.
У вищевказаних поясненнях по справі ТОВ «Управдом-1» просить апеляційний суд розглянути справу за відсутності позивача.
Інші учасники справи жодних заяв та клопотань не надали.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Між тим, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло.
Згідно із частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість її учасників про розгляд справи, наявність клопотання ТОВ «Управдом-1» про розгляд справи за відсутності позивача, відсутність клопотань інших учасників справи про відкладення розгляду справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, заперечень на апеляційну скаргу, письмових пояснень по справі, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Як вказувалося вище, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2016 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до спільного розгляду з первісним позовом було відмовлено (Т. 1, а. с. 171). Крім того, додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Управдом-1» в частині зобов`язання  ОСОБА_1  укласти з ТОВ «Управдом-1» договір про утримання будинку і прибудинкової території по  АДРЕСА_1 , підготовлений балансоутримувачем на основі типового договору (Т. 2, а. с. 13 - 14). Матеріали даної справи не містять апеляційних скарг на вищевказані ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2016 року та додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2017 року. Виходячи із зазначеного, апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість вищезазначених ухвали та додаткового рішення суду першої інстанції.
За приписами частини першої статті 300 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду даної справи судом першої інстанції, апеляційним судом Одеської області), особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
З огляду на викладені вище приписи статті 300 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду даної справи судом першої інстанції, апеляційним судом Одеської області), вбачаючи недодержання встановленого статтею 300 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду даної справи судом першої інстанції, апеляційним судом Одеської області) строку щодо доповнень апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги вищевказану заяву про уточнення апеляційної скарги ОСОБА_1 , в яких останній просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2016 року, якою у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до спільного розгляду з первісним позовом було відмовлено.
Крім того, не мають наслідком задоволення апеляційної скарги, а отже на увагу Одеського апеляційного суду не заслуговують доводи апеляційної скарги ТОВ «Управдом-1» щодо зобов`язання ОСОБА_1 укласти з ТОВ «Управдом-1» договір про утримання будинку і прибудинкової території по АДРЕСА_1 , підготовлений балансоутримувачем на основі типового договору, з огляду на те, що ці доводи мали наслідком постановлення ухвали апеляційним судом Одеської області від 05 квітня 2017 року, якою дану справу повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення за позовними вимогами ТОВ «Управдом-1» до ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_1 укласти з ТОВ «Управдом-1» договір про утримання будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 , підготовлений балансоутримувачем на основі типового договору. Між тим, як зазначалось вище матеріали даної справи не містять апеляційної скарги саме на вищевказане додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2017 року.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства не відповідає, з огляду на наступне.
На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Рішенням Одеської міської ради від 21 грудня 2007 року № 2099-V та рішенням від 21 грудня 2012 року № 2473-VI визначено ТОВ «Будівельно-монтажне управління-1» балансоутримувачем житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Надалі на підставі актів приймання-передачі секції будинку та загалом весь житловий будинок було передано від ТОВ «Будівельно-монтажне управління-1» на баланс ТОВ «Управдом-1», до основного виду діяльності якого входить КВЕД 81.10 «Комплексне обслуговування об`єктів».
26 листопада 2008 року ТОВ «Управдом-1» уклало з ТОВ «Інфокс» договір на послуги водопостачання і водовідведення №147/1 щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
21 червня 2012 року рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 197 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , для ТОВ «Управдом-1» затверджено тарифи для ТОВ «Управдом-1».
ОСОБА_1 заявив про необхідність застосування строку позовної давності в даній справі (Т. 1, а. с. 97, 235 - 235 зворотна сторона).
Згідно розрахунку вищевказаної заборгованості відповідача, всього сплачено за отримані послуги - 10 442 грн. (Т. 1, а. с. 124).
Між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення заборгованості з оплати спожитих житлово-комунальних послуг.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За загальними правилами, передбаченими статтями 11, 15, 16 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який може захистити в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом, чи судом у визначених законом випадках.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин).
Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.
Згідно з частинами другою, третьою, четвертою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» регулювання у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі стандартів, нормативів, норм і правил, які встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів.
Згідно з статтями 7, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Як зазначалось вище, рішенням Одеської міської ради від 21 грудня 2007 року № 2099-V та рішенням від 21 грудня 2012 року № 2473-VI визначено ТОВ «Будівельно-монтажне управління-1» балансоутримувачем житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Надалі на підставі актів приймання-передачі секції будинку та загалом весь житловий будинок було передано від ТОВ «Будівельно-монтажне управління-1» на баланс ТОВ «Управдом-1», до основного виду діяльності якого входить КВЕД 81.10 «Комплексне обслуговування об`єктів».
26 листопада 2008 року ТОВ «Управдом-1» уклало з ТОВ «Інфокс» договір на послуги водопостачання і водовідведення №147/1 щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
21 червня 2012 року рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 197 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , для ТОВ «Управдом-1» затверджено тарифи для ТОВ «Управдом-1».
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності будь-яких правових підстав для передачі будинку АДРЕСА_1 на баланс позивача та уповноваження його на надання житлово-комунальних послуг, та про те, що ТОВ «Управдом-1» не є належним балансоутримувачем, а отже не має передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги» прав, є безпідставними.
Позивач у справі у період часу, за який порушується питання про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку і прибудинкової території, був належною обслуговуючою організацією, а тому має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.
Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (далі - Правила).
Згідно з пунктом 7 зазначених Правил власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території в будинках (квартирах) приватного житлового фонду покладено на власника.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таким чином, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу у грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов`язаннями.
Тобто, згідно із зазначеними правовими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
З урахуванням наведеного відсутність укладеного між сторонами договору не є підставою для несплати за надані позивачем і спожиті відповідачем житлово-комунальні та інші послуги.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року (справа № 753/1391/17, провадження № 61-34537св18), від 21 листопада 2019 року (справа № 464/5927/15, провадження № 61-33479св18).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Управдом-1», суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами не було укладено відповідного договору, наявність якого передбачена статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що саме він був виконавцем зазначених послуг, а також доказів того, що вони були отримані всіма споживачами, зокрема відповідачем.
Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. 
З урахуванням вищевикладених встановлених судом обставин, наведених вище норм права, враховуючи правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року (справа № 753/1391/17, провадження № 61-34537св18), від 21 листопада 2019 року (справа № 464/5927/15, провадження № 61-33479св18), апеляційний суд вважає помилковим викладений у попередньому абзаці висновок суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні позову ТОВ «Управдом-1».
Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо недоведеності з боку ТОВ «Управдом-1» самого факту надання послуг є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Крім того, колегія суддів приймає до уваги квитанції (Т. 1, а. с. 55 - 57) надані ОСОБА_1 про часткову сплату ТОВ «Управдом-1» за отримані послуги СДПТ, з яких вбачається, що послуги надавалися саме ТОВ «Управдом-1».
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України). 
За правилами статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно із ч. 4 ст. 266 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Як зазначалось вище, 15 лютого 2016 року ТОВ «Управдом-1»звернулося до суду з вищезазначеним позовом. За правилами статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Отже, вищевказані вимоги позову щодо стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги, які є наслідком несплати таких послуг відповідачем у строковий період з 15 лютого 2013 року по 30 вересня 2016 року, є такими, що заявлені у строк, у межах якого позивач може звернутися до суду з вищевказаними вимогами про захист свого цивільного права або інтересу, у розумінні приписів статтей 256, 257 ЦПК України. 
Вбачаючи вказане, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги у розмірі - 7 883,09 грн. = (5 763,06 грн. = 15,5 місяців х 371,81 грн./місяць (сума, яка підлягає сплаті за місяць у період з 15.02.2013 року по 30.06.2014 року)) + 3 506, 83 грн. + 1317,12 грн. + 960, 40 грн. + 6 777, 68 грн. - 10 442 грн.), яка є наслідком несплати таких послуг відповідачем у строковий період - з 15 лютого 2013 року по 30 вересня 2016 року.
Інші вимоги позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги є такими, які заявлено позивачем з порушенням вищевказаних приписів статті 257 ЦК України, а отже вони не підлягають задоволенню.
Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
З юридичної природи правовідносин сторін вбачається, що вони є грошовими, тому на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.
З урахуванням встановленого, судова колегія дійшла висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Управдом-1» про стягнення в порядку ст. 625 ЦПК з ОСОБА_1 інфляційних витрат у розмірі - 7 172,69 грн. (розмір інфляційних втрат позивача у період з 15.02.2013 року по 30.09.2016 року, які розраховано за формулою, а саме -збитки від інфляції = сума боргу хіндекс інфляції / 100% - сума боргу) та 3% річних в сумі - 857 грн..
З огляду на вищевикладене апеляційний суд вбачає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управдом-1» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі - 15 912,78 грн., з яких: 7 883,09 грн. - основний борг, 7 172,69 грн. - інфляційні витрати щодо заборгованості, 857 грн. - 3% річних.
Отже апеляційна скарга ТОВ «Управдом-1» є частково обґрунтованою, тому підлягає частковому задоволенню.
Між тим, апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною, а отже задоволенню не підлягає.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації»), у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації», повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «Управдом-1» за вищевказаного обґрунтування.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат.
Керуючись ст. ст. 133, 141 ЦПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управдом-1» понесені останнім та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір сплачений за звернення до суду з вимогою майнового характеру, за подання позову та апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам (27%), у загальному розмірі - 847,26 грн. = (1378 (Т. 1, а. с. 4) + 1760 грн. (3520 : 2) (Т. 1, а. с. 198)) х 27%.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, 
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-1» - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 10 січня 2017 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-1» до ОСОБА_1 про зобов`язання укласти договір та стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-1» (код ЄДРПОУ 35502629, р/р НОМЕР_2 в АБ «Південний» МФО 328209) заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі - 15 912,78 грн., з яких: 7 883,09 грн. - основний борг, 7 172,69 грн. - інфляційні витрати щодо заборгованості, 857 грн. - 3% річних.

Здійснити перерозподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-1» (код ЄДРПОУ 35502629, р/р НОМЕР_2 в АБ «Південний» МФО 328209) судові витрати по сплаті судового збору в сумі - 847,26 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 

Повний текст постанови складено 27 травня 2020 року. 

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк 

О. М. Таварткіладзе