П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  127/33388/19 
Головуючий у 1-й інстанції:  Клапоущак С.Ю. 
          Суддя-доповідач:  Капустинський М.М. 

18 березня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Охрімчук І.Г.  Смілянця Е. С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Інспектора 1 батальйону  3  роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області  старшого лейтенанта поліції Гончарука Василя Олександровича  на  рішення   Вінницького міського суду Вінницької області  від  16 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 батальйону  3  роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області  старшого лейтенанта поліції Гончарука Василя Олександровича про  скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, 
В С Т А Н О В И В :
Представник позивача Гуленка Максима Миколайовича - адвокат Таганцов Б.А. звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора поліції 1-го батальйону 3-ї роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області Гончарука В.О. про скасування постанови серії ЕАК №1776465 від 22 листопада 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності. В обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Таганцов Б.А. зазначав, що постановою старшого лейтенанта поліції УПП у Вінницькій області 1-го батальйону 3-ї роти Гончарука В.О. серії ЕАК №1776465 від 22 листопада 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП за те, що 22 листопада 2019 року о 04.04 год. в м. Вінниці по вул. Р. Скалецького, 7 він, керуючи транспортним засобом марки «Hyundai Tucson», номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим показчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив вимоги п.9.2 «б» ПДР України. За вказане правопорушення на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень. Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною. Зазначав, що під час його зупинення працівниками поліції протокол не складався, постанова не виносилась і на місці зупинки ОСОБА_1 не вручалась. Оскаржувана постанова виносилась відповідачем у його відсутність а її копію, він отримав, 29 листопада 2019 року. При цьому, негайний розгляд справи без складання адміністративного протоколу чи документування у інший спосіб того, що розгляд справи відбувся з дотриманням прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, також ставить під сумнів правомірність винесеної постанови, що є самостійною підставою для визнання її протиправною та скасування.  Вважає, що при винесені оскаржуваної постанови не зафіксовано факту вчинення правопорушення, не роз"яснено позивачу прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, постанову винесено особою, яка виявила правопорушення і ця ж особа фактично винесла постанову, тому перетворилася у «квазісудовий» орган, чим не забезпечено прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Просив постанову серії ЕАК №1776465 від 22 листопада 2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень, скасувати.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1776465 від 22 листопада 2019 року про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасовано.
Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Стягнуто на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3631 (три тисячі шістсот тридцять одну) гривню 50 копійок.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав  апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.  В апеляційній скарзі зазначає, що постанова серії ЕАК №1776465 від 22 листопада 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою. Щодо суми стягнутих витрат за правничу допомогу то така є неспівмірною зі складністю самої справи та виконаних адвокатом робіт.
В судове засідання сторони не з"явились тоді як про час та мсісце розгляду справи сторін повідомлено належним чином.
Представник відповідача надав заяву про розгляд справи у їх відсутність в порядку письмового провадження. 
Позивач подав клопотання та просив перенести судове засідання на інший день так як має намір подати відзив на апеляційну скаргу та залучити до розгляду адвоката.
Враховуючи завчасність повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, скорочені терміни розгляду зазначеної категорії справ, суд вважає за можливе - відмовити в задоволенні клопотання позивача щодо перенесення розглядом справи,  розглянути справу у відсутності сторін за наявними матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи  апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що 22 листопада 2019 року о 04.04 год. в м.Вінниці по вул.Р.Скалецького,7 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Hyundai Tucson», номерний знак НОМЕР_2 , не подав сигнал світловим показчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив вимоги п.п.9.2 «б» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. За вчинення вказаного адміністративного правопорушення на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 425 гривень.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1776465 від 22.11.2019р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , є протиправною та підлягає скасуванню.
Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне. 
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна,  винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга і третя статті 122).
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону  України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
За змістом статті 31 вказаного Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Загальні вимоги до водіїв транспортних засобів визначені Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 "Про Правила дорожнього руху".
Відповідно до п.9.2 «б» ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.
При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч.2 ст.33 КУпАП).
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.
У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
Між тим, на думку колегії суддів, жодним доказом наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, в діях позивача встановлена не була.
Згідно з п.1 ст.247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
У зв`язку з цим колегія суддів зазначає, що надаючи відзив на позовну заяву, звертаючись до суду з апеляційною скаргою відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП та не надано до суду жодних доказів в підтвердження правомірності свого рішення.
Таким чином відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, а отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Що стосується питання стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів враховує наступне.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої  статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 КАС України).
Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).
Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
На підтвердження фактичного понесення зазначених витрат та їх розміру представником позивача надано детальний опис робіт (як наданих послуг), виконаних ним та здійснених позивачем витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що підвереджується договором №04/12-1 про надання професійної правничої допомоги від 04.12.2019р., додатком №1 до договору №04/12-1, актом приймання-передачі наданих послуг до договору №04/12-1 про надання професійної правничої допомоги від 05 січня 2020 року та квитанцією №3 до прибуткового касового ордеру від 05.01.2020 року про отримання від ОСОБА_1 відповідно до зазначеного Договору - 3631,50 грн..
Перевіряючи обґрунтованість визначеного адвокатом у акті виконаних робіт та наданих послуг розміру гонорару (3631,50 грн.), колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не тільки того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
При цьому, як зазначалося вище, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої винесено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Згідно матеріалів справи, предметом позову є скасування постанови №1776465 від 22.11.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності, що віднесено судом першої інстанції до категорії термінових адміністративних справ з врахуванням вимог загального позовного провадження.
Як слідує з матеріалів справи, 04.12.2019 року між Гуленком Максимом Миколайовичем та адвокатським бюро "Таганцова" було укладено договір №04/12-1 від 04.12.2019р. та додаток №1 до зазначеного договору, про надання професійної правничої допомоги, якими визначено порядок оплати послуг (гонорару) адвокатському бюро за надання правової допомоги протягом розгляду зазначеної справи (а.с.33-36).
Так, п.4.1.1. зазначеного договору передбачено, що на визначення вартості правничої допомоги впливають, зокрема,  обсяг правничої допомоги необхідної для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих завдань Клієнта, рівень складності такої допомоги, а також строки та результати її надання. Узгоджена Сторонами ціна (вартість) правничої допомоги зазначається у відповідних додатках до цього Договору.
Відповідно до Додатку №1 (а.с.36) Сторони у відповідності до умов Договору про надання професійної правничої допомоги погодили її вартість (розмір адвокатського гонорару):
- за 1 годину консультації клієнта, узгодження правової позиції, отримання та ознайомлення з документами;
- за 1 годину підготовки та подання до суду позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги, інших процесуальних документів;
-  за 1 годину підготовки та подання до суду заяв, клопотань, відзиву, заперечень, інших процесуальних документів - розмір адвокатського гонорару становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на день оплати (960,5 грн.).
Участь адвоката у одному судовому засіданні у суді:
- першої інстанції 750,00 грн.; 
- апеляційної інстанції - 1600,00 грн.;
- касаційної інстанції - 3200,00 грн.
Остаточним розрахунком сум витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв"язку з розглядом справи (а.с.33) визначено тариф погодинної оплати за надання перерахованих (у розрахунку) послуг згідно з Додатком №1 від 04.12.2019 р. до Договору №04/12-1.
Так, до наданих послуг віднесено:
- консультації клієнта, узгодження правової позиції по справі, отримання та ознайомлення з документами;
-   підготовка, подання до Вінницького міського суду позовної заяви про скасування постанови від 22.11.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП з визначенням кількості годин роботи адвоката - 3 години та сумою в 2881,50 грн..
У вказаній частині, колегія суддів критично відноситься до погодинного визначення витраченого часу як за надані послуги, а звідси і до визначеної за послуги вартості, так як за вказаним розрахунком, як остаточним, перелічені послуги визначені за Додатком №1 надавались у визначеній кількості, як за дві а не за три години. Інші послуги перелічені в Додатку №1 з визначенням одного часу роботи адвоката, відповідно до зазначеного розрахунку - адвокатом не надавалися, в перелік наданих послуг не включалися тоді як в розрахунок вартості такі послуги були включені з відповідно зайвим (на одну годину) погодинним обрахуванням.
Крім того, в остаточний розрахунок включені витрати  в сумі 750,00 грн. як за участь адвоката в судовому засіданні - 24.12.2019 року. Відповідно ж до довідки секретаря судового засідання Кучеренко Т.О. (а.с.28) - 24.12.2019 року в судове засідання сторони не з"явилися. Таким чином і зазначена сума є зайвою.
Таким чином, доводи позивача в частині обґрунтувань по відшкодуванню витрат на правничу допомогу, наведені в зазначених матеріалах справи (а.с.32-37) свідчать про неспівмірність наведених позивачем розрахунків. 
Тому, виходячи зі складності справи, обсягу та характеру наданих послуг, визначеного на їх надання часу та виходячи з фактично витраченого представником позивача часу, колегія суддів вважає розмір вартості наданих послуг визначених в остаточному розрахунку, як 3631,5 грн. - неспівмірними, а відтак, вимоги про її відшкодування - необґрунтованими.
Колегія суддів, також враховує рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited» проти України" (заява № 19336/04), в якому зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Також, у цьому рішенні ЄСПЛ підкреслив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката пов`язана з розглядом даної справи підлягає частковому задоволенню на суму 1500,00 грн., як співмірною та розумною у цій справі загальною компенсацією вартості наданих адвокатом послуг.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції, в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення та є підставою для його скасування в зазначеній частині. 

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Інспектора 1 батальйону  3  роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області  старшого лейтенанта поліції Гончарука Василя Олександровича задовольнити  частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 батальйону  3  роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області  старшого лейтенанта поліції Гончарука Василя Олександровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності в частині стягнення витрат на правничу допомогу - скасувати.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою  вимогу задовольнити частково.
Стягнути на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 (тисяча п"ятсот ) гривень.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає. 

Постанова суду складена в повному обсязі  18 березня 2020 року.

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Охрімчук І.Г.    Смілянець Е. С.