Постанова 
Іменем України 
 
03 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/56794/18-к
провадження № 51-6561км19
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 , 
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря 
судового засідання           ОСОБА_4 ,
прокурора                            ОСОБА_5 , 
представника третіх осіб, 
щодо майна яких 
вирішувалося питання 
про арешт                             ОСОБА_6 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника власників майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 – адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року, про відмову у поновлені строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.
Зміст оскарженого судового рішення 
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 27 листопада 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 42018000000000585, накладено арешт на грошові кошти, які обліковуються на рахунку, відкритому в банківській установі EFG BAN AG у м.Цюріх, SWIFT: EFGBCHZZ, адреса: Switzerland, Zurich, Bahnhofstrasse, 16, а саме № 584827-1, який належить компанії ULTRATEX LIMITED, бенефіціарними власниками якої є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та заборону видаткових операцій по цьому рахунку.
Київський апеляційний суд ухвалою від 11 грудня 2019 року відмовив представнику власників майна ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , адвокату ОСОБА_6 , у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 27 листопада 2018 року та повернув апеляційну скаргу особі, яка її подала. 
Так, згідно з ухвалою апеляційного суду, адвокату ОСОБА_6 , відмовлено у поновлені строку на апеляційне оскарження, оскільки 30 травня 2019 року адвокат звертався до Печерського районного суду м.Києва із заявою про ознайомлення з матеріалами провадження та, відповідно до розписки на заяві, 25 червня 2019 року ОСОБА_6 ознайомився з матеріалами справи, що на думку колегії суддів апеляційного суду свідчило про обізнаність представника власників майна про ухвалу слідчого судді ще у червні 2019 року, тоді як з апеляційною скаргою до суду адвокат звернувся лише 09 жовтня 2019 року. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник власників майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 – адвокат ОСОБА_6 , просив скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Зазначає, що згідно з матеріалами судової справи, ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року постановлено без виклику та без участі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , у передбаченому ст. 111 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) порядку ухвала не направлялась. Підтвердження про її вручення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у матеріалах справи відсутні.
Крім того, належним чином завірена копія ухвали, у порядку передбаченому КПК, не отримана і представником, а факт ознайомлення адвокатом ОСОБА_6 із матеріалами судової справи не є тією процесуальною дією, з якою ч.3 ст.395 КПК пов`язує початок перебігу строку апеляційного оскарження. 
Заперечень на касаційну скаргу від учасників кримінального провадження не надходило. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні представник третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, ОСОБА_6 підтримав подану ним касаційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_5 під час касаційного розгляду висловив доводи про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги. 
Інших учасників судового провадження належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та представника третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Такими є порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).
В апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 3 ст. 392 КПК)
За загальним правилом строк, передбачений п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК, обчислюється з моменту оголошення судового рішення. Виключенням із цього правила є випадок якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує. У такому разі строк апеляційного оскарження для особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Однак правило початку перебігу строку «з дня отримання копії судового рішення» не поширюється на оскарження ухвал слідчого судді, постановлених за викликом особи, але без її участі. У такому випадку строк на апеляційне оскарження обчислюється за загальним правилом, а саме з моменту оголошення судового рішення.
Пунктом 4 ч. 3 ст. 399 цього Кодексу визначено, що апеляційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку апеляційного оскарження й особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
За приписами ч. 2 ст. 113 КПКпроцесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням вказаного Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у строк, установлений КПК, також міститься у ст. 116 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. 
Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об’єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінка особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.
Як убачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_6 , не погоджуючись з ухвалою слідчого судді від 27 листопада 2018 року, поза межами строку на апеляційне оскарження подав апеляційну скаргу, у якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що оскаржувана ухвала постановлена без виклику та за відсутності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як власників (бенефіціарів) компанії ULTRATEX LIMITED, яким, крім того, копії оскаржуваної ухвали не вручено.
Розглянувши вказане клопотання, апеляційний суд не знайшов підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та ухвалою від 11 грудня 2019 року повернув представнику апеляційну скаргу з доповненням. 
Приймаючи зазначене рішення, апеляційний суд виходив з того, що 30 травня                           2019 року ОСОБА_6 подав заяву до Печерського районного суду м. Києва про ознайомлення з матеріалами справи та 25 червня 2019 року  ознайомився з вказаними матеріалами і відтоді був обізнаний зі змістом оскаржуваної ухвали слідчого судді. При цьому переконливих доводів щодо наявності поважних причин пропуску ним строку апеляційного оскарження він не навів. 
Прийняте судом апеляційної інстанції рішення узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який наголошував, що повноваження щодо поновлення строку на апеляційне оскарження не є необмеженими. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata (пункт 27 рішення у справі «Осовська та інші проти України» від 28 червня 2018 року, заява № № 2075/13 та 4 інші; пункт 48 рішення у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року, заява № 32053/13; пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, заява № № 3236/03 та інші).
Зважаючи на це, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що наведені ОСОБА_6 причини пропуску строку на апеляційне оскарження, які, на його думку, перешкодили раніше подати апеляційну скаргу, не є поважними.
Верховний Суд керується тим, що в цій справі вказане представником ОСОБА_6  обґрунтування причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження є явно недостатнім для визнання судом апеляційної інстанції цих причин поважними і такими, що об`єктивно зумовили таку тривалу затримку подання представником  третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді від 27 листопада 2018 року, з огляду на те, що йому було достовірно відомо про зміст цього рішення після ознайомлення з матеріалами справи 25 червня 2019 року. 
Також ОСОБА_6 , заявивши вимогу про поновлення пропущеного строку, не зазначив, яких розумних заходів вживав для вчасного оскарження судового рішення.
Жодної поважної причини, через яку представник у період понад 3 місяці (з дня ознайомлення з матеріалами справи, в тому числі й із ухвалою слідчого судді, до дня фактичної подачі апеляційної скарги) не реалізував право на апеляційне оскарження, не вказав. А також із доводів касаційної скарги не вбачається, яка ж саме обставина, як поважна причина, припинила існувати, що у решті дало можливість представнику третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, подати 09 жовтня 2019 року апеляційну скаргу.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, суд касаційної інстанції не встановив.
З урахуванням викладеного Верховний Суд дійшов висновку, що ухвалу апеляційного суду постановлено відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року про відмову у поновлені строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги особі, яка її подала, залишити без зміни, а касаційну скаргу представника третіх осіб, щодо майна яких вирішувалося питання про арешт, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 – адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
С у д д і:

 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                       ОСОБА_3