П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 521/15157/19	
                                                                                
                                                                                Головуючий в 1 інстанції: Маркарова С.В.
                                                                                рішення суду 1 інстанції прийнято у м. Одеса
                                                                                 23 січня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                                       Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.01.2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил №0612/50000/19 від 19 червня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Одеської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил № 0612/50000/19 від 19 червня 2020 року 
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначала, що постанова є неправомірною, оскільки вона не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 474 МК України, так як не являється посадовою особою підприємства ТОВ «КРІССИСТЕМС», вона не виконувала організаційно-розпорядчі обов`язки та адміністративно-господарські функції, а діяла лише як представник за довіреністю. Крім того, при розгляді справи про порушення митних правил ОСОБА_1 була відсутня, оскільки митним органом належним чином не здійснювався виклик позивача.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2020 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, обґрунтовану тим, суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин, не звернув увагу на необ`єктивність та неповноту провадження у справі Одеської митниці ДФС, та не в повній мірі проаналізував законодавство, а тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
У своїх доводах апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції про правомірність винесеної постанови № 0612/50000/19 від 19.06.2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 474 МК України, є помилковим, так як апелянт не являється посадовою особою підприємства ТОВ «КРІССИСТЕМС», до перевірки якого нею не були допущені посадові особи відповідача, а діяла лише як представник підприємства за довіреністю. Крім того, про час та місце розгляду справи про порушення апелянтом митних правил, за наслідками якого було прийнято оскаржувану постанову, ОСОБА_1 не була повідомлена. В матеріалах справи відсутні докази відправлення листів відповідача з повідомленням про вручення позивачу. 
Судова колегія вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції  19.02.2019 року відповідно до наказу ГУ ДФС в Одеській області створено групу по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки стану дотримання ТОВ «КРІССИСТЕМС» законодавства України з питань державної митної справи за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 роки.
Уповноваженій особі ТОВ «КРІССИСТЕМС» ОСОБА_1., яка діяла на підставі довіреності, під підпис було вручено посвідчення на право проведення перевірки від 20.02.2019 року № 1104/14-10 та вручено копію наказу від 19.02.2019 року № 1115 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки.
Згідно з довіреністю ТОВ «КРІССИСТЕМС» ОСОБА_1. є представником підприємства та уповноважена вирішувати будь-які питання, що стосуються вказаного підприємства.
25.02.2019 року комісією ГУ ДФС в Одеській області був складений акт про відмову ОСОБА_2 у допуску уповноважених осіб митниці до проведення документальної виїзної позапланової перевірки на підприємстві.
07.03.2019 року відносно позивача складений протокол про порушення митних правил № 0612/50000/19 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 474 МК України.
19.06.2019 року відносно ОСОБА_1 винесена постанова у справі про порушення митних правил № 0612/50000/19, якою позивача визнано винною у вчинення порушення митних правил, передбачених частиною 2 ст. 474 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8 500 грн.
Позивач стверджувала, що довіреність була видана їй від імені директора ТОВ «КРІССИСТЕМС», тому посвідчення на право проведення перевірки та копію наказу про проведення перевірки було вручено їй як особі, яка не мала повноважень представляти інтереси ТОВ «КРІССИСТЕМС».
Окрім того, позивач вважала, що вона не є посадовою особою ТОВ «КРІССИСТЕМС», не виконувала організаційно-розпорядчі обов`язки та адміністративно-господарські функції у ТОВ «КРІССИСТЕМС», тому не є суб`єктом адміністративної відповідальності за порушення митних правил.
Крім того,судом першої інстанції встановлено, що під час здійснення перевірки та провадження у справі про порушення митних правил на адресу ОСОБА_1. відповідачем неодноразово направлялись листи про необхідність явки до митного органу для надання пояснень по спірному протоколу від 28.02.2019 № 1430/10/15-70-20-01-17, від 19.03.2019 №2187/10/15-70-20-06-14, від29.03.2019 №2712/10/5-70-20-06-14, від 05.04.2019 №2918/10/15-70-20-06-14 від 18.04.2019, №3571/10/15-70-20-06-14, від 23.04.2019 №3757/10/15-70-20-06-14, від 06.06.2019 №5277/10/15-70-20-06-14, від 18.06.2019 №5620/10/15-70-20-06.
ОСОБА_1 для розгляду протоколу не з`явилась, про причини неявки не повідомила.
20.03.2019 року позивач звернулась до Одеської митниці ДФС із письмовою заявою про перенесення розгляду протоколу про порушення митних правил на червень 2019 року.
06.06.2019 р. на адресу ОСОБА_1 . Одеською митницею ДФС направлений лист №5277/10/15-70-20-06-14 з визначеною датою, часом та місцем розгляду справи про порушення митних правил № 0612/50000/19.
Повідомлення було направлено відповідачем на адресу, яку позивач сама вказала як актуальну для сповіщення у заяві про відкладення розгляду справи від 20.03.2019 року.
Вищевикладене, на думку суду першої інстанції, свідчить про вчинення відповідачем належних та достатніх дій по сповіщенню ОСОБА_1 про розгляд у її відношенні справи про порушення митних правил із дотриманням визначених законом строків.
До того ж суд першої інстанції зауважив, що копію постанови № 0612/50000/19 від 07.03.2019 року було надіслано ОСОБА_1 поштою листом Одеської митниці ДФС №5683/10/15-70-20-06-14 від 20.06.2019 року, що, в даному випадку, відповідає вимогам статті 526 МК України.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, якою апелянта визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 474 МК України та накладено  адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день вчинення правопорушення становить 8500 грн., ОСОБА_1 звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності обґрунтовано із повним дослідження об`єктивної та суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 474 МК України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, із збором та дослідженням матеріалів, що мають доказове значення у справі, без порушення процедури притягнення до відповідальності, дійшовши правомірного висновку про доведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення накладено в межах санкції 474 МК України.
Колегія суддів  не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх неправильними, виходячи з наступного.
Митний контроль, за приписами п. 7 ч. 1 ст. 336 Митного кодексу України, здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
У відповідності до ч. 3 ст. 345 Митного кодексу України, органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи, зокрема, щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Для з`ясування питань, пов`язаних з перевіркою, посадовим особам органів доходів і зборів, згідно ст. 347 Митного кодексу України, надається право, зокрема, здійснювати перевірку грошових, фінансових і бухгалтерських документів, звітів, контрактів, декларацій, калькуляцій, інших документів, які можуть бути пов`язані з операціями із ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або території вільної митної зони, у тому числі інформації, необхідної для з`ясування питань перевірки, яка є в розпорядженні підприємства, що перевіряється, в електронному вигляді; отримувати безоплатно від підприємств, що перевіряються, інформацію, пояснення, письмові довідки з питань, що виникають під час проведення перевірки, копії документів, засвідчені підписом керівника підприємства або уповноваженою ним особою та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5, 6, 7 ст. 349 Митного кодексу України посадові особи органу доходів і зборів мають право приступити до проведення документальної (планової чи позапланової) виїзної перевірки декларанта чи зустрічної звірки на підприємстві за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення керівнику відповідного підприємства або уповноваженій ним особі під розписку посвідчення на право проведення перевірки, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу доходів і зборів, мета проведення перевірки, вид (планова чи позапланова) та підстави її проведення, дати початку та закінчення перевірки, посади, спеціальні звання та прізвища посадових осіб органу доходів і зборів, які проводитимуть перевірку, пред`явлення службових посвідчень зазначених осіб, а також надання копії наказу органу доходів і зборів про проведення перевірки.
Ненадання керівнику підприємства або уповноваженій ним особі копії наказу органу доходів і зборів про проведення перевірки, непред`явлення службових посвідчень посадових осіб органу доходів і зборів, які проводитимуть перевірку, та посвідчення на право проведення перевірки або їх надання (пред`явлення) з порушенням вимог, установлених частинами першою і другою цієї статті, є підставою для недопуску посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки.
При пред`явленні посвідчення на право проведення перевірки керівник підприємства або уповноважена ним особа розписується у посвідченні із зазначенням свого прізвища, ім`я, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови керівника підприємства або уповноваженої ним особи розписатися в посвідченні на право проведення перевірки посадовими особами органу доходів і зборів складається акт, який засвідчує факт відмови. Акт про відмову від підпису в посвідченні на право проведення перевірки є підставою для початку проведення такої перевірки.
У разі відмови керівника підприємства або уповноваженої ним особи у допуску посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки складається акт.
Частиною 2 ст. 350 Митного кодексу України визначено, що посадові особи підприємства, що перевіряється, зобов`язані, у тому числі, не перешкоджати законній діяльності посадових осіб органу доходів і зборів під час проведення перевірки та виконувати законні вимоги зазначених осіб, у тому числі отримані в письмовій формі, які стосуються надання до перевірки документів, їх копій, інформації, у тому числі, за наявності - в електронній формі, проведення інвентаризацій, оглядів та реалізації інших прав посадових осіб органів доходів і зборів, передбачених цим Кодексом та Податковим кодексом України.
Надаючи оцінку правовідносинам,які виникли між ОСОБА_1 ,на яку оскаржуваною постановою у справі про порушення митних правил № 0612/50000/19 позивача визнано винною у вчинення порушення митних правил, передбачених частиною 2 ст. 474 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8 500 грн та відповідачем, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1., яка є - представником ТОВ "КРІССИСТЕМС" за довіреністю, тобто його уповноваженою особою, органом доходів і зборів під підпис були вручені посвідчення від 20.02.2019 року №1104/14-10 та копію наказу від 19.02.2019 року №1115 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки підприємстві.
При цьому судом першої інстанції не зазначено коли конкретно,якою датою було вручені ОСОБА_1 ці документи.
Проте , як вбачається з матеріалів справи,у своєму відзиві на адміністративний позов (а.с.30-31) та у оскаржуваній  постанові (а.с.14-16), відповідач зазначає,що 20.02.2019 року його робочою групою був здійснений виїзд за юридичною адресою підприємства ТОВ «КРІССИСТЕМС»: 65005, м.Одеса, вул.Мельницька,28
Далі у  оскаржуваній постанові зазначено: « За результатами виїзду встановлено,що ТОВ «КРІССИСТЕМС» дійсно знаходиться за вищевказаною адресою.
Уповноваженій особі ТОВ «КРІССИСТЕМС» ОСОБА_1., яка діяла на підставі довіреності підприємства від 21.02.2019, під підпис було вручено посвідчення на право проведення перевірки від 20.02.2019 року № 1104/14-10 та вручено копію наказу від 19.02.2019 року № 1115 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки»
Отже, з викладеного вбачається,що посвідчення на право проведення перевірки та копію наказу про проведення перевірки було вручено під підпис ОСОБА_1 20.02.2019, при цьому як вказано в оскаржуваній постанові, довіреність ОСОБА_1. була датована 21.02.2019р., такі ж самі обставини підтверджуються і копією даної довіреності, яка міститься в матеріалах справи (а.с.26).
Отже ,колегією суддів встановлено,що приписи ст. 349 Митного кодексу України стосовно  обов`язковості вручення керівнику підприємства  або уповноваженій особі посвідчення на право проведення перевірки та наказу  про проведення перевірки відповідачем не виконані,оскільки на день вручення даних документів ОСОБА_1 повноважень представника даного підприємства ще не мала. Як зазначалося вище з посиланням на матеріали справи, таки повноваження виникли у ОСОБА_1. лише  21.02.2019 року. Тобто, з встановлених обставин слідує, що вищевказані документи були вручені особі,яка на той час  ще не була уповноважена підприємством отримувати ці документи.
Відповідно до вимог ст..349 Митного кодексу України,ненадання керівнику підприємства або уповноваженій ним особі копії наказу органу доходів і зборів про проведення перевірки, непред`явлення службових посвідчень посадових осіб органу доходів і зборів, які проводитимуть перевірку, та посвідчення на право проведення перевірки або їх надання (пред`явлення) з порушенням вимог, установлених частинами першою і другою цієї статті, є підставою для недопуску посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки.
Разом з тим, як підтверджується  матеріалами справи та не заперечується сторонами, 25 лютого 2019року представником ТОВ «КРІССИСТЕМС» ОСОБА_1 не допущено посадових осіб митного органу до проведення перевірки ТОВ «КРІССИСТЕМС», посилаючись на відсутністю правових підстав для її проведення.
Згідно матеріалів справи у зв`язку з цим фактом,позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 474 Митного кодексу України.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те,що  відповідно до положень частини 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
За частиною 2 ст. 459 МК України суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.
Водночас, за правилами ст. 474 Митного кодексу України, перешкоджання посадовій особі органу доходів і зборів під час здійснення нею митного контролю або провадження в справі про контрабанду чи порушення митних правил у доступі до товарів, транспортних засобів, документів - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, особою, яка протягом року притягалася до відповідальності за вчинення такого правопорушення, а так само перешкоджання посадовій особі органу доходів і зборів, невиконання її вимог під час проведення перевірки обліку товарів, що переміщуються через митний кордон України та/або перебувають під митним контролем, чи документальної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із Главою 68 Митного кодексу України, правопорушення, передбачені наведеною вище нормою, є одним із видів порушень митних правил.
Водночас, з урахуванням вимог ст. 350 Митного кодексу України обов`язок забезпечення контролюючих функцій органу доходів і зборів, тобто виконання митних правил, на думку колегії суддів, покладається саме на посадових осіб відповідного підприємства.
Наведене також узгоджується із приписами ч. 2 ст. 459 Митного кодексу України,  яка вже зазначалась вище та згідно якої суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач не є посадовою особою ТОВ «КРІССИСТЕМС», 25.02.2019 року  вона представляла інтереси цього підприємства за довіреністю і саме на підставі цієї довіреності позивачем були вчинені дії щодо не допуску посадових осіб митного органу до проведення перевірки. 
Теж саме також було зауважено апелянтом в якості головного доводу апеляційної скарги, в якій вона зазначала, що не є посадовою особою ТОВ «КРІССИСТЕМС».
Проте суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням положень ч.1статті 239 ЦК України, представництво ОСОБА_2. інтересів ТОВ «КРІССИСТЕМС» за довіреністю є  тотожнім до вчинення посадовою особою відповідного підприємства дії від імені та в інтересах такого підприємства.
Колегія суддів вважає хибним цей   висновок суду першої інстанції,оскільки ОСОБА_2 не виконувала  організаційно-розпорядчі обов`язки та адміністративно-господарськи  функції, які притаманні посадовій особі,яка відповідно до вимог   частини 2 ст. 459 МК України є суб`єктом  адміністративної відповідальності за порушення митних правил    при вчиненні порушень митних правил саме підприємствами .
Ототожнення інституту представництва з вчиненням адміністративного порушення посадовою особою, на думку  колегії суддів  є необґрунтованим. 
Що стосується доводів апелянта стосовно  порушення відповідачем процедури притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності,колегія суддів  зазначає наступне.
Згідно ст. 526 Митного кодексу України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.
Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.
Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.
При цьому в матеріалах справи відсутні відомості про одержання позивачем виклику на розгляд вищевказаної справи про порушення митних правил.
Як свідчать матеріали справи та було встановлено судом першої інстанції, у ході провадження у справі про порушення митних правил на адресу ОСОБА_2., відповідачем направлялись листи про необхідність явки до митного органу для надання пояснень по спірному протоколу від 28.02.2019 № 1430/10/15-70-20-01-17, від 19.03.2019 №2187/10/15-70-20-06-14, від29.03.2019 №2712/10/5-70-20-06-14, від 05.04.2019 №2918/10/15-70-20-06-14 від 18.04.2019, №3571/10/15-70-20-06-14, від 23.04.2019 №3757/10/15-70-20-06-14, від 06.06.2019 №5277/10/15-70-20-06-14, від 18.06.2019 №5620/10/15-70-20-06.
Проте, доказів отримання   ОСОБА_2 вказаних листів з викликом до митного органу в матеріалах справи не має.
При цьому колегія суддів,зауважує,що митним органом не надано апеляційному суду доказів про направлення ОСОБА_2 поштових відправлень з повідомленням про вручення, як це передбачено  ч.2 ст.526 МК України. 
Суд першої інстанції,окремо посилався як на належне повідомлення ОСОБА_1 про визначену дату, час і місце розгляду справи про порушення митних правил  №0612/50000/19 на лист відповідача від 06.06.2019 року,проте належних доказів щодо отримання ОСОБА_1 даного листа, відповідачем суду також  не надано.
З урахуванням викладеного,колегія суддів вважає,що обставин щодо одержання позивачем сповіщення про місце і час розгляду справи відповідачем не доведено,що в свою чергу не може свідчити про повноту та об`єктивність розгляду справи та можливість її вирішення без участі позивача. 
Таким чином,враховуюче все вищевикладене в сукупності,колегія суддів   вважає,що висновки контролюючого органу про порушення  позивачем митних правил не знайшли свого підтвердження під час  апеляційного розгляду справи,постанова про накладення адміністративного  стягнення на ОСОБА_1 прийнята не у відповідності до правил митного законодавства.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно до положень ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом порушено норми процесуального і матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2020 р. та прийняття нової постанови про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,-
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2020 року - скасувати.
Прийняти у справі №521/15157/19 нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 0612/50000/19 від 19 червня 2020 року стосовно ОСОБА_1 . 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.