ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2020 року м. Харків
Справа № 2-7840/11 
Провадження № 22-ц/818/2536/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.С.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
секретаря Каплоух Н.Б.
Учасники справи :
Позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк",
Відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Дзержинському районі м. Харкова", Янков Олексій Іванович, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою публічного акціонерного товариства Комерційного Банку "Приватбанк" про забезпечення позову у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційного Банку "Приватбанк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Дзержинському районі м. Харкова", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2011 року, постановлену суддею Гетьман Р.А.,-
у с т а н о в и в :
У жовтні 2011 року публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Дзержинському районі м. Харкова", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17552,09 грн. ; стягнути солідарно з ОСОБА_1 та з ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Дзержинському районі м. Харкова" 200 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. 
Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову, а саме: накласти арешт у межах суми заборгованості за кредитом у розмірі 17752,09 грн. на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження; обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до закінчення провадження у справі.
Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2011 року заяву ПАТ КБ «Приватбанк» про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Дзержинському районі м. Харкова", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом накладення арешту у межах суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.03.2008 року у сумі 17752,09 грн. на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, а також обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.
Ухвала суду першої інстанції мотивована положеннями ст. 151-153 ЦПК України (в редакції, що діяла на час постановлення ухвали) та положеннями ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить її скасувати в частині обмеження його у праві виїзду за межі України.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи.
Зазначає, що вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону № 06-ХІУ у зв`язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону М 3857-ХІІ).
Вважає, що оскільки ухвала щодо застосування способу забезпечення позову постановлена Дзержинським районним судом м. Харкова з перевищенням передбачених законом процесуальних повноважень, вона підлягає скасуванню.
Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходило.
В письмових поясненнях АТ КБ «Приватбанк», заперечуючи проти апеляційної скарги посилається на ч.2 ст.152 ЦПК України (2004 року), за змістом якої судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову, ніж ті, що зазначені в ЦПК України. Крім того, на теперішній час рішення суду не виконано, а тому підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні.
Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач оскаржує ухвалу лише в частині заборони виїзду за межі України. З огляду на це, в іншій частині ухвала суду в апеляційному порядку не переглядається.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що у жовтні 2011 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Дзержинському районі м. Харкова", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17552,09 грн. ; стягнути солідарно з ОСОБА_1 та з ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Дзержинському районі м. Харкова" 200 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати.
Того ж дня ПАТ КБ «Приватбанк» подано заяву про забезпечення позову, зокрема, шляхом обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до закінчення провадження у справі.
Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України (чинної на час постановлення оскаржуваної ухвали) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Зі змісту п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою.
Відповідно до частини першої статті 151 ЦПК України (2004 року) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.
Згідно з частиною першою статті 152 ЦПК України (2004 року) позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.
Статтею ст. 152 ЦПК України не передбачено такого заходу забезпечення позову, як тимчасове обмеження особи у виїзді за межі України.
Отже, відсутні правові підстави щодо ототожнення питання тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України із видами забезпечення позову, оскільки повноваження судів першої інстанції при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі повноваженнями щодо вжиття заходів забезпечення позову.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Згідно зі  ст. 6 цього Закону  при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.
В цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151-153 ЦПК України (2004 року), застосувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково застосував зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.
Враховуючи вищевикладене та вимоги ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_1 у виїзді за межі України.
В іншій частині ухвала не оскаржувалась і судом апеляційної інстанції не переглядалась.
Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2011 року в частині задоволення заяви публічного акціонерного товариства Комерційного Банку "Приватбанк" про забезпечення позову шляхом обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України – скасувати.
У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства Комерційного Банку "Приватбанк" про забезпечення позову шляхом обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.
Головуючий                                                                 С.С. Кругова
Судді                                                                                 О.В. Маміна
                                                                                       Н.П. Пилипчук
повний текст постанови
складено 16 червня 2020 року