Постанова
Іменем України
20 травня 2020 року 
м. Київ
справа № 161/19011/17
провадження № 61-38139св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії  Волинського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2018 року у складі судді  Філюк Т. М. та постанову Апеляційного суду Волинської області від 02 травня 2018 року у складі колегії суддів: Грушицького А. І., Киці С. І., Шевчук Л. Я.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання необ`єктивним та скасування висновку службового розслідування, визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Позов обґрунтований тим, що наказом начальника філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» Паскевича А. І . від 07 листопада 2017 року № 966-к її притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани відповідно до висновку службового розслідування, затвердженого начальником філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 06 листопада 2017 року щодо виявлення факту несанкціонованого винесення за межі приміщення відділення банку провідним економістом служби мікро-, малого та середнього бізнесу філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1. документів, які містять інформацію, що становить банківську таємницю.
Висновок службового розслідування від 06 листопада 2017 року та наказ від 07 листопада 2017 року № 966-к є незаконними, порушують її трудові та конституційні права і свободи, оскільки вона не порушувала банківського законодавства та трудової дисципліни.
Позивач просила суд визнати необ`єктивним і скасувати висновок службового розслідування від 06 листопада 2017 року та визнати незаконним і скасувати наказ від 07 листопада 2017 року № 966-к про притягнення її до дисциплінарної відповідальності.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної  інстанції 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2018 року, яку залишено без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 02 травня 2018 року, позов залишено без розгляду.
Залишивши позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що у провадженні іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 02 травня 2018 року, просила скасувати оскаржувані судові рішення, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рух справи в суді касаційної інстанції
04 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі. 
У серпні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Відповідно до розпорядження від 15 квітня 2020 року № 1103/0/226-20 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, відповідно до пунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду», затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
04 травня 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушеннями норм процесуального права.
Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що залишення позову без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду, оскільки позивач не може повторно звернутися до суду у зв`язку з пропуском строків.
Вважає, що залишення позову без розгляду порушує її конституційні права на судовий захист.
Суди не надали правової оцінки заяві про повернення позову та про закриття провадження у справі, яка розглядалася у Шацькому районному суді Волинської області. Суд першої інстанції відхилив цю заяву, оскільки клопотання не вирішене Шацьким районним судом Волинської області.
Посилання суду апеляційної інстанції, що вона може відкликати заяви в Шацькому районному суді Волинської області є припущенням і порушує принцип правосуддя- встановлення об`єктивної істини.
Суд апеляційної інстанції не повідомив позивача про розгляд справи належним чином, чим порушив її право на справедливий судовий захист.
Аргументи інших учасників справи
ВідзивПублічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на касаційну скаргу мотивований тим, що оскаржувані рішення є законними, ухвалені з додержанням норм матеріального права і процесуального права.
Позивач звернувся одночасно до Луцького міськрайонного суду Волинської області і до Шацького районного суду Волинської області.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду у зв`язку з тим, що відсутні докази закриття Шацьким районним судом Волинської області провадження у справі або залишення ним позову без розгляду.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у червні 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.
Обставини, встановлені судами
Суди встановили, що ухвалою Шацького районного суду Волинської області від 29 грудня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі № 170/749/17 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання необ`єктивним та скасування висновку службового розслідування та визнання незаконним і скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Ухвалою Шацького районного суду Волинської області від 07 лютого 2018 року в цивільній справі № 170/749/17 позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання необ`єктивним та скасування висновку службового розслідування і визнання незаконним і скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності залишено без розгляду.
На момент постановлення Луцьким міськрайонним судом оскаржуваної ухвали від 05 лютого 2018 року  провадженні Шацького районного суду знаходилась справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають з огляду на таке.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК Ураїни завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Суди встановили, що позивач звернулася до Шацького районного суду Волинської областіта Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Верховний Суд встанавив, що Луцький міськрайонний суд Волинської області залишив позов без руху 14 грудня 2017 року, провадження у справі відкрив 10 січня 2018 року з призначенням справи на 05 лютого 2018 року. Шацький районний суд Волинської області відкрив провадження у справі 29 грудня 2017 року та призначив розгляд справи на 07 лютого 2018 року.
Відповідно до статті 109 ЦПК України ( в редакції на час звернення позивача до суду) позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням.
Згідно з частиною першою статті 110 ЦПК України 2004 року (в редакції на час звернення позивача до суду) позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Отже, позивач одночасно звернулася як до Шацького районного суду Волинської області за зареєстрованим місцем проживання,  так і до Луцького міськрайонного суду Волинської області за місцем знаходження відповідача як юридичної особи.
Верховний Суд зауважує, що позивач мала право обрати один із визначених  цивільним процесуальним законом суд, в який мала право звернутися за захистом порушених прав, оскільки закон не передбачає звернення за захистом порушених прав одночасно до декількох судів.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Верховний Суд зазначає, що обидва суди першої інстанції залишили позов без розгляду, чим створили перешкоди позивачу у доступі до суду. 
Луцький міськрайонний суд Волинської області, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов передачасного висновку про залишення позову без розгляду, не надав належну оцінку підставам заперечення позивачем задоволення клопотання відповідача про залишення позову без розгляду,  яка посилалася на те, що подала клопотання до Шацького районного суду Волинської області про закриття провадження у справі, тобто визначила суд, який відповідно до закону буде розглядати її справу.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції формально застосував норми цивільного процесуального права.
Європейський суд з прав людини  зазначав, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справі«Зубац проти Хорватії» (Zubacv. Croatia) від 5 квітня 2018 року).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії», заява № 36760/06, § 230).
З урахуванням верховенства права як однієї із основних засад цивільного судочинства, елементами якого є, зокрема законність, який означає, що приписів права (law) необхідно неухильно дотримуватись, посадові особи мають діяти в межах наданих їм повноважень, здійснення приписів права має бути, в рамках можливого, забезпече практично, дотримання прав людини, одним із яких є  право на доступ до правосуддя, Верховний Суд дійшов висновку про порушення  права позивача на суд відповідно до статті 6 Конвенції, статті 55 Конституції України, статті 4 ЦПК України.
З огляду на викладене, судові рішення підлягають скасуванню з направленнямсправи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене, відсутні підстави надавати відповідь на інші доводи касаційної скарги.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Частиною четвертою статті 411 ЦПК України встановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущення тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваних судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,  
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 02 травня 2018 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак
Судді:                                                                                                           І. Ю. Гулейков
                                                                                                                       А. С. Олійник 
                                                                                                                      С. О. Погрібний
                                                                                                                      В. В. Яремко