Постанова
Іменем України
 
03 червня 2020 року                                      
м. Київ                                                               
 
справа № 755/12797/17
провадження № 61-40965св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
треті особи:Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року у складі судді Чех Н. А. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2018 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А.,  Саліхова В. В., Стрижеуса А. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 , про звільнення майна з-під арешту та припинення обтяження.
Позовна заява обґрунтована тим, що 07 липня 2017 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
Зазначив, що на час укладення договору спірна квартира під забороною не перебувала.
14 липня 2017 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Федорчуком М. Ф. накладено та зареєстровано арешт у межах виконавчого провадження № 43487857, за яким боржником значиться ОСОБА_2 .
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив звільнити з-під арешту об`єкт житлової нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 , належну йому на праві власності.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність заборони на відчуження квартири до виконання відповідачем покладених рішенням зобов`язань не є перешкодою для здійснення права володіння та користування спірною квартирою, оскільки квартира є об`єктом, який перебуває під арештом згідно з постановою державного виконавця від 12 серпня 2016 року, винесеною в рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі судового рішення від 28 лютого 2014 року.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 - представника ОСОБА_1 , залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що   ОСОБА_2  чотири роки не виконував судове рішення, здійснив відчуження належної йому на праві власності 1/2 частини спірної квартири, яка згідно з постановою державного виконавця перебувала під арештом.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2018 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою судді Верховного Суду від 18 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду  у складі колегіїз п`яти суддів. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що на момент укладання договору купівлі-продажу квартири заборон на її відчуження не було зареєстровано. Крім того, позивач не є боржником за виконавчим провадженням та не знав про наявність у боржника  ОСОБА_2 боргу.
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_5 , не підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
На виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 43487857 з примусового виконання виконавчого листа № 755/28748/2013-ц, виданого 21 травня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 боргу в розмірі 89 246,24 грн.
Виконавче провадження відкрито 29 травня 2014 року. Копія постанови направлялася боржнику 30 травня 2014 року.
27 жовтня 2014 року головним державним виконавцем Чайкою І. В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копія постанови була направлена до Управління державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві до виконання, та для відома - стягувачу і боржнику.
12 серпня 2016 року старшим державним виконавцем Рудьковською О. С. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копія направлена до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України для виконання, та для відома -стягувачу і боржнику.
07 липня 2017 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
14 липня 2017 року державним виконавцем ОСОБА_7 з метою збереження майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, внесено відомості про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження згідно з постановою від 12 серпня 2016 року.
11 вересня 2017 року державним виконавцем Федорчуком М. Ф.  направлено до Київської місцевої прокуратури № 4 подання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 
28 лютого 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва розглянуто справу № 755/28248/13-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором, який обґрунтований тим, що 08 серпня 2013 року між нею, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений попередній договір, згідно з яким 03 вересня 2013 року вони мали укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
Як завдаток ОСОБА_6 передала ОСОБА_2 та ОСОБА_4 кошти в сумі 87 890 грн, проте у визначений день останні для укладення договору не з`явилися, кошти не повернули. У зв`язку з чим Дніпровським районним судом м. Києва стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 по 89 246 грн 24 коп.
Згідно з постановою начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 16 серпня 2017 року при перевірці виконавчого провадження ВП № 43487857 встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що головним державним виконавцем запис про обтяження майна до реєстру не внесений (а.с. 63). 
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 липня 2017 року на квартиру АДРЕСА_1 відомості про реєстрацію іншого речового права, відомості про державну реєстрацію іпотек, відомості про державну реєстрацію обтяжень відсутні. Право власності на спірну квартиру зареєстроване за ОСОБА_1 (а.с. 7).
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Звертаючись до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту та припинення обтяження, ОСОБА_1 посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 - відповідачу у справі (боржнику), а на цей час належить йому. 
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до статей першої, другої Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.
Частиною восьмою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.
У статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, щоарешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника.
Вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій, встановивши, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 боргу в розмірі 89 246 грн 24 коп. не виконано, дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 , про звільнення майна з-під арешту та припинення обтяження.
Доводи касаційної скарги про те, що на момент укладання договору купівлі-продажу квартири заборон на її відчуження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є безпідставними, оскільки зазначені обставини не можуть бути підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що ОСОБА_2 мав право вільно розпоряджатися нерухомим майном, укладаючи договір купівлі-продажу квартири.
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 рокута постанову Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                        Р. А. Лідовець  

                                                                                        Ю. В. Черняк