УХВАЛА

20 березня 2020 року 
Київ
справа №826/16760/18
адміністративне провадження №К/9901/3948/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л., 
перевіривши касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-Автотехнікс» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування рішень,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним наказ Офісу великих платників податків ДФС від 12 червня 2018 року № 1070 «Про проведення невиїзної перевірки ТОВ «ЕСО-Автотехнікс»»; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України № 0008431409, № 0008441409 від 27 липня 2018 року; зобов`язати Офіс великих платників податків ДФС внести зміни до інтегрованої картки з ПДВ ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» шляхом виключення суми податкового боргу у розмірі 1 345 600,83 грн.; зобов`язати Офіс великих платників податків ДФС подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 червня 2019 року, відмовлено в задоволенні позову.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 червня 2019 року скасовано та прийнято нове, яким задоволено позов частково: визнано протиправним наказ Офісу великих платників податків ДФС від 12 червня 2018 року № 1070 «Про проведення невиїзної перевірки ТОВ «ЕСО-Автотехнікс»»; визнати протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 27 липня 2018 року №  0008431409, № 0008441409, в решті позовних вимог відмовлено.
10 лютого 2020 року Офісом великих платників податків ДФС подано до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року, у якій відповідач просить оскаржувані рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2020 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишено без руху та запропоновано скаржнику у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали надати суду касаційної інстанції належні докази, які б підтверджували наведені у клопотанні обставини щодо неможливість своєчасного вчинення процесуальної дії зі звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою у строк, визначений законом, або вказати інші підстави для поновлення цього строку.
2 березня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшло клопотання про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження.
Клопотання обґрунтовується тим, що касаційна скарга Офісу великих платників податків ДФС на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року вже подавалась, проте ухвалою Верховного Суду була повернута у зв`язку з тим, що скаржником не усунуто недоліки касаційної скарги.
Оцінюючи доводи, викладені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження та усунення недоліків касаційної скарги, суд зазначає таке.
Статтею 129 Конституції України визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Із зазначеною правовою нормою Основного Закону України кореспондуються пункт сьомий частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, який відносить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом, а також стаття 13 цього Кодексу, якою закріплено право учасників справи на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.
Механізм реалізації права на касаційне оскарження судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовано главою 2 розділу ІІІ Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 329 якого встановлено строк для подання касаційної скарги.
Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).
Наведеними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження, а також належного оформлення касаційної скарги.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.
Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Так, у п. 40 та у п. 41 справи "Пономарьов проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що "… якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та з підстав, які видаються непереконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду… Суд визнає, що вирішення питання  щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків".  
В контексті наведеного, зважаючи на положення вказаних правових норм законодавства, невиконання вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та, як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Зважаючи на викладене, підстави, наведені в клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, не можуть бути визнані поважними. 
За змістом пункту 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки наведені скаржником підстави для поновлення такого строку є неповажними.
На підставі вищенаведеного та керуючись частиною третьою статті 3, пунктом 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання Офісу великих платників податків ДФС про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року. 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДФС на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-Автотехнікс» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування рішень.
Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 Н.Є. Блажівська

Судді                                                                                                     О.В. Білоус

                                                                                                    І.Л. Желтобрюх