ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3713/20 Справа № 213/4209/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи :
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач - Аціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2019 року, ухваленого суддею Князєвою Н.В. у м. Кривому Розі, відомості про дату складання повного тексту судового рішення відсутні, 

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі – АТ «Південний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що тривалий час більше 27 років працював у АТ «Південний ГЗК», де внаслідок недосконалості технології, механізмів, робочого процесу підпадав під дію шкідливих та небезпечних речовин та дії вібрації, що перевищувала нормативні показники. У зв`язку із чим, отримав професійне захворювання, втратив професійну працездатність 40%., з яких 20% по радикулопатії та 20 по ХОЗЛ. Змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. Тому, просить суд стягнути з АТ «Південний ГЗК» на свою користь моральну шкоду, завдану внаслідок ушкодження здоров`я у розмірі 146055 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2019 року, позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Південний ГЗК» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 50000грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 872,87 грн. Також стягнуто з АТ «Південний ГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідач АТ «Південний ГЗК», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, яке має значення для вірного вирішення спірного питання, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди та вину підприємства в її заподіянні. Потерпілий був попереджений про шкідливі умови виробничого процесу, лише тривала робота позивача стала підставою в отриманні потерпілим професійного захворювання. Визначений судом розмір моральної шкоди, вважають значно завищеним, таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Вважають, що розмір компенсації витрат на праву допомогу не доведений.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, наданого відзиву, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці, позивач ОСОБА_1 з 14.04.1992 електрослюсарем з ремонту обладнання в кар`єрі рудоуправління; 11.11.2005 переведений майстром дільниці контактної мережі в рудоуправлінні; 14.02.2006 переведений електрослюсарем черговим і з ремонту обладнання контактної мережі в кар`єрі рудоуправління; 15.06.2007 переведений водієм дрезини рудоуправління; 19.02.2019 звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с. 19-21, 54).
Відповідно до Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ОСОБА_1 № 2/2/-11-3/1181 від 18.04.2016 умови праці, в яких працював позивач у відповідача, є шкідливими (а. с. 25-30).
Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 14.02.2019 № 298 встановлено професійне захворювання ОСОБА_1 : 1) радикулопатія попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, з періартрозом ліктьових та колінних суглобів. 2) Хронічне обструктивне захворювання легень І-ІІ стадії (пиловий бронхіт І-ІІ стадії, емфізема легень першої-другої стадії) (а.с. 8-9).
Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.03.2019 проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача. Відповідно до пункту 16 акту професійне захворювання виникло за таких обставин: внаслідок роботи на різних посадах в рудоуправлінні ПАТ «ПІВДГЗК» в умовах тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та недосконалості робочого місця ОСОБА_1 виконував роботи в умовах фізичного навантаження, яке перевищувало нормативні показники, та пилу, концентрація якого перевищувала нормативні показники.
Згідно з п. 17 акту причиною професійного захворювання визнано: важкість праці: робоча поза (незручна) 51,8 – 56,8 % зміни, при нормі до 25 % з вимушеними нахилами тулуба уперед під кутом більше 30о 148 – 150 разів за зміну, при нормі 51 – 100 разів; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 40 кг, при нормі до 30 кг, згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом МОЗ України № 248 від 08.04.2014. Пил з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 % до 70 % в повітрі робочої зони в 2,3 – 9,5 разів перевищує ГДК (4,6 – 19,0 мг/м3). Осіб, які порушили законодавство про охорону праці не встановлено через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурного підрозділу (а.с. 5-6).
При огляді МСЕК від 20.06.2019 позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40 %, з них: 20 % – з радикулопатії, 20% – з ХОЗЛ з 10.06.2019 до 01.07.2020. Група інвалідності не визначена (а.с. 7).
Позивач ОСОБА_1 з приводу професійного захворювання проходив лікування в медичних закладах, в підтвердження чого надав виписні епікризи (а.с. 10-18).
На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне та втрату працездатності.
Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим. 
       Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як видно з акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання від 05 березня2019 року, причиною професійного захворювання позивача є робота позивача на підприємстві відповідача АТ "ПівдГЗК", впродовж 27 років 9 місяців в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували нормативні показники.
Отже, роботодавець АТ "ПівдГЗК" під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача АТ "ПівдГЗК" про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці та перевищення нормативів концентрації шкідливих факторів виробничого середовища на робочому місці позивача.
Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо не доведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений та доведений матеріалами справи. Так, згідно виписних епікризів, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність постійно наявна задишка, кашель, стійкий больовий синдром у суглобах, що обмежує його рух і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
Колегія суддів вважає неприйнятними посилання представника відповідача АТ "ПівдГЗК" в апеляційній скарзі про значно завищений розмір стягнутої моральної шкоди, який на думку відповідача не відповідає засадам розумності та справедливості. 
Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань, роботу позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, більше 27 років, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі вперше 40%, стан здоров`я потерпілого, який залишається незмінним, що свідчить про стійкість отриманого захворювання, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення, звільнення з виробництва через отримане професійне захворювання за станом здоров`я.
Колегія суддів вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди 50000 грн. відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.
Відповідач має законодавчо закріплений обов`язок, як роботодавець забезпечити позивачу належні умови праці, тому наявність шкідливих умов виробничого середовища, що стали причиною виникнення професійного захворювання та втрати професійної працездатності, перебувають у причинно - наслідковому зв`язку із перенесеними позивачем стражданнями через втрату його здоров`я під час виконання посадових обов`язків. 
Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги представника відповідача про недоведеність витрат позивача на правову допомогу. На підставі договору про надання правової допомоги від 04 жовтня 2019 року укладеного між адвокатом Карнаух Т.В. та позивачем ОСОБА_1 , адвокатом проведено правові послуги згідно акту виконаних робіт від 16 жовтня 2019 року, а позивачем за надані послуги проведено оплату, що підтверджується прибутковим касовим ордером №45 від 04 жовтня 2019 року в сумі 3900 грн. (а.с.31,32,33). 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Заїченко проти України»).
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром компенсації витрат на правову допомогу, виходячи з засад розумності, пропорційності, співмірності та з урахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли бути підставою для скасування або зміни рішення суду.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення. 
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 19 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: