У Х В А Л А  
18 травня  2020 року
м. Київ
справа №646/4546/19
провадження № 61-7171ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Харківського апеляційного суду від 03 березня 2020 року в цивільній справі за позовом Харківської місцевої прокуратури №5 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року Харківська місцева прокуратура №5 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів, в обґрунтування якого посилалася на те, що право власності на нежитлову будівлю виробничого призначення зареєстроване за відповідачем на підставі договорів купівлі-продажу № 28 та №31. За цією ж адресою знаходиться інші нежитлові приміщення, які належать третій особі. Листом від 10 лютого 2017 року третя особа надала згоду на отримання кадастрового номеру та оформлення договору оренди земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель виробничого призначення. На підставі вказаної заяви відповідачу було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, однак, проекти рішень щодо надання в користування спірної земельної ділянки Харківською міською радою не готувались та відомості щодо права власності чи користування на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно не обліковуються. Станом на травень 2019 року проект землеустрою відповідачем не розроблено та не затверджено, а спірна земельна ділянка використовується без виникнення права власності чи користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до Закону, що і стало причиною для звернення до суду. 
Відповідно до розрахунку Харківської міської ради за період з 01 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року розмір недоотриманих місцевим бюджетом доходів склав 52441,20 грн; з 01 січня 2017 року до 31 грудня 2017 року 185293,64 грн; з 01 січня 2018 року до 31 липня 2018 року 108087,98 грн; з 01 серпня 2018 року до 30 червня 2019 року 254778,81 грн, а всього 600601, 63 грн. Вважала, що відповідач безпідставно зберегла у себе вказані кошти у вигляді орендної плати , що мала бути сплачена за володіння і користування земельною ділянкою в результаті набуття права власності на розташовану на ній нежитлову будівлю. При цьому, правові підстави для одержання відповідачкою прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно, а також для несплати орендної плати відсутні.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні позову.
Постановою Харківського апеляційного суду від 03 березня 2020 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 600 601,63 грн..
17 квітня 2020 року представник ОСОБА_1 , діюча в інтересах ОСОБА_2 , подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на Харківського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1)     якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)     якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)     якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4)     якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до абзацу 4 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень представник Кот Т. В., діюча в інтересах ОСОБА_2 , зазначає те, що судом апеляційної інстанції застосовано норму права щодо неналежного способу захисту у даних правовідносинах без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а саме: висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц, висновків Верховного Суду, викладеного у постановах від 18 березня 2020 року у справі №639/5391/19, від 11 вересня 2019 року у справі №922/393/18, від 29 січня 2019 року у справі №922/536/18, від 21 серпня 2019 року у справі №641/1159/18 (суд не застосував статтю 79-1 Земельного кодексу України щодо сформованості земельної ділянки, та статей 13, 20, 23 Закону України «Про оцінку земель», статті 289.1 Податкового кодексу України щодо підстав для розрахунку розміру орендної плати, який береться за основу для визначення розміру безпідставно збереженого майна) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
За таких підстав касаційна скарга представника  ОСОБА_1 , діючої в інтересах                ОСОБА_2 , подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Касаційна скарга подана в межах строку на касаційне оскарження з огляду на такі обставини.
Повний текст оскаржуваної постанови складено 06 березня 2020 року. Строк на касаційне оскарження сплинув 05 квітня 2020 року, касаційну скаргу подано засобами поштового зв`язку 17 квітня 2020 року, тобто, поза межами передбаченого  частиною першою статті 390 ЦПК України тридцятиденного строку. 
Однак, згідно постанови Кабінету міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України встановлено карантин. 
Відповідно до Закону України №540-IXвід 02 квітня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
За таких підстав строк на касаційне оскарження судового рішення продовжений до 22 травня 2020 року, а відтак, касаційну скаргу слід вважати поданою в межах строку на касаційне оскарження.
Скаржником сплачений судовий збір у розмірі 18 018,10 грн та кошти зараховані до спеціалізованого фонду Державного бюджету України.
Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України, якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є обґрунтованою, він відкриває провадження, про що постановляє відповідну ухвалу.
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
В касаційній скарзі скаржником заявлено вимогу про зупинення виконання оскаржуваної постанови. 
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
Тлумачення частини восьмої статті 394 ЦПК України свідчить, що клопотання про зупинення виконання чи дії судового рішення має містити обґрунтування необхідності такого зупинення. 
Оскільки клопотання про зупинення виконання судового рішення не містить посилань про доцільність вжиття такого процесуального заходу, то не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 394, 395 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Харківського апеляційного суду від 03 березня 2020 року.
Витребувати з Червонозаводського районного суду м. Харкова матеріали цивільної справи №646/4546/19 за позовом Харківської місцевої прокуратури №5 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів.
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання постанови Харківського апеляційного суду від 03 березня 2020 року.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів з моменту отримання ухвали суду.  
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                   А. А. Калараш
В. М. Сімоненко
С. П. Штелик