УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/1512/20 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б. 
Категорія 84 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого - судді Миніч Т.І.,        
суддів: Павицької Т.М., 
Трояновської Г.С.                        
секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,
без участі сторін                                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 квітня 2020 року, постановлену під головуванням судді Мозгового В.Б. у м.Новоград-Волинському
за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову
у цивільній справі №285/1512/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН", третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкобит С.О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
в с т а н о в и в :

24 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіслав Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Одночасно із позовом представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд забезпечити позов шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП №60001476, яке відкрите за виконавчим написом від 20.08.2019 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіславом Олександровичем, зареєстрованим в реєстрі за № 2068, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмежено відповідальністю «ВЕЛЛФІН», код 39952398, заборгованості у розмірі 117319,95 грн.
Представник позивача посилаючись на те, що у разі задоволення позовних вимог, оскаржуваний виконавчий напис втратить законну силу, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених прав позивача, просив суд заяву про забезпечення позову задовольнити.

Необхідність такого забезпечення обґрунтовував тим, що між сторонами існує спір з приводу законності виконавчого напису нотаріуса, за яким проводиться стягнення із заробітної плати позивача за постановою державного виконавця Новоград-Волинського МР ВДВС ГТУЮ у Житомирській області. Позивач вважає, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. 
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 квітня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням,  ОСОБА_1 подав через представника ОСОБА_2 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову - про задоволення заяви про забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги аналогічні мотивам заяви про забезпечення позову. 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України  поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. 
Відповідно до положень ст.ст.149, 150 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути сумірними із заявленими позивачем вимогами. 
Згідно із вимогами ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
В даному випадку відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що особа, яка звернулася з такою заявою, жодним чином не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права.
Судом першої інстанції зроблено обгрунтований висновок, що заява про забезпечення позову є недостатньо мотивованою.
Так, із матеріалів справи вбачається, що між сторонами наявний спір з приводу визнання виконавчого напису від 20.08.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіславом Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за № 2068, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмежено відповідальністю «ВЕЛЛФІН» код 39952398 заборгованості у розмірі 117319,95 грн., таким, що не підлягає виконанню.
Постановою старшого державного виконавця Новоград-Волинського МР ВДВС ГТУЮ в Житомирській області відкрито виконавче провадження №60001476 за виконавчим написом № 2068 , що виданий 20.08.2019 року (а.с. 34).
Проте, надана позивачем після постановлення оскаржуваної ухвали довідка про доходи позивача, висновків суду не спростовує.
За наведених обставин ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального законодавства та підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись  ст.ст. 259,268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :

 Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду .

Головуючий Судді