Справа № 462/8047/19                                Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І. 
Провадження № 33/811/498/20                 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 04 березня 2020 року, якою справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 41 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення,-
в с т а н о в и в :
вищенаведеною постановою справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 13.12.2019 року, 27.11.2019 року близько 17:00 год. під час проведення інспекційного відвідування у ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені ОСОБА_2 », що знаходиться за адресою: 79000, м. Львів, вул. Любінська, 168, а саме виявлено порушення допущені генеральним директором ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» ОСОБА_1 , а саме порушено вимоги ч.4 ст.96 КЗпП України, ч.4 ст.6 Закону України «Про оплату праці» - згідно наданого наказу від 16.10.2019 №1014-о «Про поновлення на роботі ОСОБА_3 згідно рішення суду», ОСОБА_3 поновлено з 07.11.2016 на посаді першого заступника генерального директора та відповідно до наказу від 16.10.2019 № 1025-0, встановлено основну заробітну плату в розмірі 21247 грн. Під час інспекційного відвідування адміністрацією Установи надано відомості нарахування заробітної плати ОСОБА_3 з жовтня 2019 року по листопад 2019 року, відомості на виплату заробітної плати, табелі обліку використання робочого часу за вказаний період, кадрові накази на преміювання, інші документи, ведення яких передбачено законодавством про працю. При огляді відомостей нарахування заробітної плати з жовтня 2019 року по листопад 2019 року встановлено, що ОСОБА_3 проведено нарахування заробітної плати з посадового окладу 21247 грн., чим порушено вимоги ч.4 ст.96 КЗпП України, ч.4 ст.6 Закону України «Про оплату праці» - при вивченні штатних розписів, відомостей розрахунку заробітної плати, табелів обліку робочого часу, встановлено, що на Підприємстві має місце встановлення окладів - без диференціації оплати праці в залежності від складності виконуваної працівниками роботи та кваліфікації працівників, а саме посадовий оклад першого заступника генерального директора становить 21247 грн., а посадовий оклад заступників генерального директора становить 46137 грн. А також, вимог ч. 4 ст. 97 КЗпП України, виявлених при огляді відомостей нарахування заробітної плати з жовтня 2019 року по листопад 2019 року встановлено, що ОСОБА_3 не виплачувалась винагорода за вислугу років, що свідчить про порушення вимог ч. 4 ст. 97 КЗпП України, якою передбачено, що власник або уповноважений орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують, умови встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. В ході інспекційного відвідування адміністрацією Установи надано «Положення про порядок і умови виплати щомісячної винагороди за вислугу років працівникам ДП МА «Львів» імені ОСОБА_4 Галицького», яке є додатком №11 до Колективного договору на 2017-2018 роки, у якому у п.2.1 зазначено, що винагорода за вислугу років для працівників системи ЦА виплачується залежно від стажу роботи, у п.4.1 зазначено, що розмір винагороди за вислугу років обчислюється виходячи з посадового окладу без урахування інших надбавок і доплат, а у п.4.3 нарахування та виплата винагороди за вислугу років проводиться щомісяця за фактично відпрацьований час. Частиною 2 ст. 97 КЗпП України встановлено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Ч. З ст. 97 КЗпП України встановлено, що конкретні розміри тарифних ставок (окладів), посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій, і винагороди встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених ч.2 ст.97 КЗпП України, а ч.4 ст. 97 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують, умови встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Не погоджуючись із рішенням судді районного суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на необґрунтованість постанови судді Залізничного районного суду м. Львова від 04 березня 2020 року, просить таку змінити, виключивши з мотивувальної частини постанови покликання на визнання факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП, в решті постанову залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що п.7 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, на думку апелянта, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.
Зазначає, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд.
Окрім того, наголошує, що судом не надано оцінки фактам та обставинам, викладеним у запереченнях ОСОБА_1 у даній справі, а саме щодо порушення строків складення протоколу про адміністративне правопорушення, щодо невручення другого примірника протоколу ОСОБА_1 , не надано оцінки запереченням, якими апелянт спростовує адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 41 КУпАП, не враховано факт оскарження ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького рішення ГУ Держпраці у Львівській області від 17.01.2020 року, адже оскарження вказаного рішення тимчасово припиняє виконання припису ГУ Держпраці, а суд зазначене рішення прийняв без застереження.
Крім того, 28.05.2020 року на адресу Львівського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло уточнення апеляційної скарги, в якому остання просить скасувати постанову Залізничного районного суду м. Львова від 04.03.2020 року та закрити провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду не з`явилася, однак у клопотанні від 05.05.2020 року просила подану апеляційну скаргу розглянути без її участі на підставі наявних у суду матеріалів, та з урахуванням поданих нею пояснень. 
Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1  підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Оскаржуваною постановою судді ОСОБА_1  було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП, та провадження у справі закрито на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків в межах яких може бути накладене адміністративне стягнення на ОСОБА_1 .
Разом з тим, як вбачається з оскаржуваної постанови Залізничного районного суду м. Львова від 04 березня 2020 року, після закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.
Відповідно до п.7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Відповідно до  ч.2 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні – не пізніш як через 3 місяці з дня його виявлення. 
Між тим, пункт 7 статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.
Крім того, формулювання абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.
Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.
Так, після спливу строків, передбачених ст.38 КУпАП, у відповідності до вимог ст.247 КУпАП суд першої інстанції був позбавлений можливості досліджувати та давати будь-яку оцінку доказам у справі, а також встановлювати наявність вини особи у скоєному.
Наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається, з підстав закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Підсумовуючи наведене, апеляційний суд приходить до переконання про те, що постанову суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 слід змінити шляхом виключення з неї покликання про визнання останньої винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, а тому апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, 
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задоволити частково.
Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 04 березня 2020 року, якою справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 41 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, змінити.
Виключити з мотивувальної частини постанови Залізничного районного суду м. Львова від 04 березня 2020 року покликання на визнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.
В решті постанову суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя          М.Ф. Романюк