ПОСТАНОВА
Іменем України

08 травня 2020 року 
Київ

справа №501/531/16-а
адміністративне провадження №К/9901/12196/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді: Мартинюк Н.М.,
суддів: Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М., 

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №501/531/16-а
за позовом ОСОБА_1 
до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області
треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Управління соціальної політики Іллічівської міської ради Одеської області
про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 
на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року (прийняту у складі: головуючого судді Золотнікова О.С.).

І. Історія справи

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (надалі також - «Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області»), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Булахевіча С.В. при здійсненні виконавчого провадження №37037163 щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-38/2011, виданого 22 серпня 2012 року Іллічівським міським судом Одеської області;

- зобов`язати відповідача негайно здійснити процесуальні дії, передбачені пунктом 13 частини третьої статті 11, статтею 89 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-38/2011, виданого 22 серпня 2012 року Іллічівським міським судом Одеської області;

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Булахевіча С.В. щодо не направлення до Іллічівського міського суду Одеської області заяви про видачу дублікату виконавчого листа №2а-38/2011, виданого 22 серпня 2012 року Іллічівським міським судом Одеської області;

- зобов`язати відповідача звернутись до Іллічівського міського суду Одеської області з заявою про видачу дублікату виконавчого листа №2а-38/2011, виданого 22 серпня 2012 року Іллічівським міським судом Одеської області;

- визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Булахевіча С.В. щодо закінчення виконавчого провадження з виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2012 року у справі №2-а-38/11/1511 (виконавче провадження №37037163);

- зобов`язати відповідача скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 18 лютого 2016 року ВП №37037163;

- зобов`язати Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області винести постанову про відновлення виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №2а-38/2011, виданого 22 серпня 2012 року Іллічівським міським судом Одеської області;

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Булахевіча С.В. при здійсненні виконавчого провадження №37037585 щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-3113/11, виданого 7 серпня 2012 року Іллічівським міським судом Одеської області;

- зобов`язати відповідача негайно здійснити процесуальні дії, передбачені пунктом 13 частини третьої статті 11, статтею 89 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-3113/11, виданого 7 серпня 2012 року Іллічівським міським судом Одеської області;

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Булахевіча С.В. щодо не направлення до Іллічівського міського суду Одеської області заяви про видачу дублікату виконавчого листа №2а-3113/11, виданого 7 серпня 2012 року Іллічівським міським судом Одеської області;

- зобов`язати відповідача звернутись до Іллічівського міського суду Одеської області з заявою про видачу дублікату виконавчого листа №2а-3113/11, виданого 7 серпня 2012 року Іллічівським міським судом Одеської області;

- визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Булахевіча С.В. щодо закінчення виконавчого провадження з виконання постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 2 листопада 2011 року у справі №2-а-3113/11/1511 (виконавче провадження №37037585);

- зобов`язати відповідача скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 18 лютого 2016 року ВП №37037585 з виконання виконавчого листа №2а-3113/11, виданого 7 серпня 2012 року Іллічівським міським судом Одеської області;

- зобов`язати Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області винести постанову про відновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2а-3113/11, виданого 7 серпня 2012 року Іллічівським міським судом Одеської області.

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 23 червня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області здійснити процесуальні дії, передбачені пунктом 13 частини третьої статті 11, статтею 89 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-38/2011, виданого 22 серпня 2012 року Іллічівським міським судом Одеської області.

Зобов`язано Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області здійснити процесуальні дії, передбачені пунктом 13 частини третьої статті 11, статтею 89 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-3113/11, виданого 7 серпня 2012 року Іллічівським міським судом Одеської області.

Зобов`язано Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області винести постанову про відновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2а-3113/11, виданого 7 серпня 2012 року Іллічівським міським судом Одеської області.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 23 червня 2016 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Носенко Сергій Борисович оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року апеляційну скаргу скаржника на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 23 червня 2016 року залишено без руху.

Апеляційний суд, приймаючи рішення про залишення без руху апеляційної скарги, виходив з того, що апелянтом при подачі апеляційної скарги не сплачено судовий збір в порушення вимог частини шостої статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, надалі також - «КАС України»).

Зокрема, зазначив, що станом на 1 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати складав: 1378,00 грн, а тому за подачу апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції апелянт повинен сплатити судовий збір у розмірі: 2425,28 грн.

У касаційній скарзі представник позивача просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції про залишення без руху апеляційної скарги старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Носенка С.Б. і зобов`язати останнього сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі: 8488,48 грн. 

Зокрема, скаржник зазначає, що висновок суду апеляційної інстанції щодо розміру судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції є таким, що суперечить нормам чинного законодавства України (станом на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій). А саме, відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (тут і надалі у редакції чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) ставки судового збору встановлюються у таких розмірах, зокрема, за подання до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Водночас на думку представника позивача, у позовній заяві ОСОБА_1 об`єднано чотирнадцять позовних вимог немайнового характеру, а тому судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції повинен був складати не 2425,28 грн, а 8488,48 грн ((0,4*14*1378 грн)*110%). Отже, скаржник вважає, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права щодо визначення розміру судового збору.

Відповідач та інші учасники справи заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не подали.

Ознайомившись із доводами скаржника, Верховний Суд вважає необхідним відмовити у задоволенні касаційної скарги з огляду на таке.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-IX, що набрав чинності 8 лютого 2020 року, внесено ряд змін до КАС України, зокрема до Глави 2 «Касаційне провадження» Розділу ІІІ «Перегляд судових рішень».

Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційна скарга представника позивача у цій справі подана до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX, то здійснюючи касаційний перегляд справи Верховний Суд керується положеннями КАС України, які діяли до набрання чинності вказаним Законом, тобто у редакції Кодексу, чинній до 8 лютого 2020 року.

Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 КАС України (тут і надалі у редакції, чинній до 8 лютого 2020 року) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" і статті 13 КАС України.

Згідно з приписами частини першої статті 184 КАС України (тут і надалі в редакції чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) судом апеляційної інстанції в адміністративних справах є апеляційний адміністративний суд, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місцевий адміністративний суд (місцевий загальний суд як адміністративний суд чи окружний адміністративний суд), що ухвалив рішення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 185 КАС України).

У відповідності до приписів статті 186 КАС України апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 187 КАС України, в апеляційній скарзі зазначаються:

1) найменування адміністративного суду апеляційної інстанції, до якого подається скарга;

2) ім`я (найменування), поштова адреса особи, яка подає апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є;

3) вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, до суду апеляційної інстанції;

4) обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права;

5) у разі необхідності - клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про витребування нових доказів, про виклик свідків тощо;

6) перелік матеріалів, які додаються.

Згідно з частиною шостою цієї статті, до апеляційної скарги додаються її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. До апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору, а також копії доданих до неї письмових матеріалів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Частиною третьою статті 189 КАС України передбачено, що до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.

Частиною першою статті 108 КАС України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

Частиною п`ятою цієї статті встановлено, що ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви можуть бути оскаржені особою, яка подала позовну заяву.

За змістом частини другої статті 211 КАС України, ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Носенко С.Б. разом з апеляційною скаргою на постанову суду першої інстанції не подав документ про сплату судового збору.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши апеляційну скаргу апелянта, дійшов висновку про її невідповідність нормам частини шостої статті 187 КАС України. В своїй ухвалі про залишення без руху апеляційної скарги апелянта, суд апеляційної інстанції встановив, що позивачем було заявлено чотири вимоги немайнового характеру і за кожну з них необхідно сплатити судовий збір у розмірі, передбаченому чинним законодавством України.

Відповідно до частин першої і другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах, зокрема, за подання до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

За подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, ставка судового збору складає 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Водночас приписами частини третьої статті 6 вказаного Закону за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Станом на 1 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати складав 1378,00 грн.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції встановив, що за подачу апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції апелянт повинен сплатити судовий збір у розмірі 2425,28 грн ((0,4*4*1378 грн)*110%).

Проте представник позивача вважає, що судом апеляційної інстанції неправильно розраховано розмір судового збору, оскільки позивачем заявлено не чотири позовних вимоги, а чотирнадцять.

Одночасно, Верховний Суд не погоджується з такими доводами касаційної скарги з огляду на наступне.

Системний аналіз частини першої статті 6, частини другої статті 162, частини п`ятої статті 171-1 КАС України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою. 

Зі змісту позову ОСОБА_1 вбачається, що він заявив чотири позовних вимоги немайнового характеру, за які має бути сплачено судовий збір, а не чотирнадцять, як зазначив представник позивача у касаційній скарзі. 

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 14 березня 2017 року у справі №21-3944а16 і у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №640/21330/18.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, правильно встановив обставини справи й ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність сплати судового збору у розмірі: 2425,28 грн, а доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції.

У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до частини першої  статті 350 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на результат касаційного розгляду й відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М. Мартинюк
А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду