Постанова
Іменем України
 
17 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 712/11171/16-ц
провадження № 61-15301св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М.,   
 
учасники справи:
 
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Метро-Інформ», 
відповідач -  відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаської області, державне підприємство «Сетам», ОСОБА_1 ,
треті особи: ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», ОСОБА_2 , приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Елеонора Антонівна, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Метро-Інформ» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси в складі судді Романенко В. А. від 24 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Черкаської області в складі суддів: Храпка В. Д., Вініченка Б. Б.,  Новікова О. М., від 25 січня 2018 року,   
 
В С Т А Н О В И В :
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року ТОВ «Метро-Інформ» звернулось до суду із позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаської області, ДП «Сетам», ОСОБА_1 про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсним та скасування протоколу проведення електронних торгів, акта про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування запису про реєстрацію права власності на майно. 
 
Позов обґрунтовано тим, що рішенням господарського суду Черкаської області від 27 листопада 2013 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» в м. Черкаси до ТОВ «Метро-Інформ»,             ПП «Бізнес-Сервіс-2000» про стягнення 5 524 447,40 грн. 
 
17 лютого 2014 року було видано наказ про примусове виконання вказаного рішення суду.
 
На виконання цього наказу 24 лютого 2014 року відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було відкрито виконавче провадження                            № 42258822.
 
10 лютого 2016 року ДП «Сетам» о 09:00 годині було проведено повторні електронні торги з реалізації арештованого у виконавчому провадженні              № 42258822 нерухомого майна ТОВ «Метро-Інформ» .
 
Результати електронних торгів були оформлені протоколом проведення електронних торгів № 143272 від 10 лютого 2016 року.
 
Позивач вважає, що підготовка до електронних торгів та їх проведення здійснено з порушенням чинного законодавства, а тому мають бути визнані недійсними, а результати цих торгів - скасовані.
 
З таких підстав, ТОВ «Метро-Інформ» просило суд визнати недійсними електронні торги, оформлені протоколом № 143272 від 10 лютого 2016 року проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі магазину з підвалом (літ А-1, пд.), що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 1 240,6 кв.м, внаслідок яких відбувся перехід права власності на об`єкт нерухомості від ТОВ «Метро-Інформ» до ОСОБА_1 , визнати недійсною угоду між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та застосувати наслідки недійсності договору - реституції шляхом поверненням права власності на нерухоме майно, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею - 1 240,6 кв.м, позивачу. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада                 2017 року в позові ТОВ «Метро-Інформ» відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд під час розгляду справи повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установлення вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яка повинна бути встановлена судом, є наявність порушень, що могли вплинути на результати торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними, чого позивач належними та допустимими доказами не довів.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою апеляційного суду Черкаської області від 25 січня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Метро-Інформ» залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада 2017 року - без змін. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.  
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду,               ТОВ «Метро-Інформ», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.   
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків про відмову в позові. Підготовка і проведення спірних прилюдних торгів відбувались із порученнями вимог чинного законодавства. Позивача не було повідомлено про проведення спірних торгів. Допущені відповідачами порушення оцінки спірного майна не призвели до максимального задоволення грошових вимог до боржника. 
 
Доводи інших учасників справи
 
До Верховного Суду відповідачами подано відзиви на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини справи судами попередніх інстанцій встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. У відповідних відзивах на касаційну скаргу заявники просили відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі. Витребувано справу із суду першої інстанції. 
 
28 грудня 2018 року справу передано судді-доповідачу Карпенко С. О. 
 
16 квітня 2020 року відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (з наступними змінами та доповненнями) та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду           від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», призначено повторний автоматизований розподіл, серед інших, даної справи.
 
16 квітня 2020 року згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями справу визначено розглядати у колегії суддів:            Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М. - та передано судді-доповідачу.
 
Обставини справи, встановлені судами 
 
Судами встановлено, що 03 лютого 2010 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» і приватним підприємством «Бізнес-Сервіс -2000» було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надавав кредитні кошти, а приватне підприємство зобов`язувалось повернути отримані кошти.
 
11 квітня 2011 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» і ТОВ «Метро-Інформ» було укладено договір застави нерухомого майна, що складається із нежитлової будівлі-магазину із підвалом, розташованого в             АДРЕСА_1 .
 
В зв`язку із неналежним виконанням боргових зобов`язань, рішенням господарського суду Черкаської області від 27 листопада 2013 року стягнуто із приватного підприємства «Бізнес-Сервіс-2000» на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 5 524 447 грн.
В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлову будівлю магазину із підвалом, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки на предмет застави шляхом проведення прилюдних торгів.
Встановлено початкову ціну предмета іпотеки для подальшої реалізації, а саме нерухомого майна, що складається із нежитлової будівлі-магазину із підвалом, що знаходиться по АДРЕСА_1 , а саме 5 917 000 грн.
 
17 лютого 2014 року господарським судом було видано наказ про примусове виконання рішення суду.
 
24 лютого 2014 року відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області було відкрито виконавче провадження.
 
16 вересня 2015 року відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області направило державному підприємству «Сетам» заявку про реалізацію майна.
 
09 листопада 2015 року проводились електронні торги. Стартова ціна була встановлена 5 917 000 грн. 
 
Проте, указані прилюдні торги не відбулися в зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів, про що було складено протокол № 127571                  від 09 листопада 2015 року, який до відповідного органу Державної виконавчої служби (далі - ДВС) надійшов 26 листопада 2015 року. 
 
01 грудня 2015 року органами державної виконавчої служби листом було запропоновано стягувачу - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», придбати предмет іпотеки за початковою ціною, на що останній листом від 07 грудня 2015 року просив призначити проведення повторних торгів, на підставі чого державним виконавцем складено акт уцінки спірного майна, який у цей же день направлено сторонам виконавчого провадження.
 
20 січня 2016 року ДП «Сетам» розміщено публікацію про проведення електронних торгів з продажу предмета іпотеки по лоту № 120740 у двох засобах масової інформації, а саме газеті «Вечірні Черкаси» № 3 від 20 січня 2016 року і газеті «Черкаський край» № 5 від 20 січня 2016 року, а листом                 № 128/07-18-16 від 13 січня 2016 року повідомило про реєстраційний номер лота, відомості про предмет іпотеки, день та час проведення електронних торгів, початкову ціну лота ТОВ «Метро-Інформ», ДВС і ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».
 
Дані про отримання вказаного листа кореспондентами в матеріалах справи відсутні.
 
10 лютого 2016 року було проведено повторні електронні торги. Стартова ціна була встановлена в розмірі 4 437 750 грн. Переможцем торгів визнано ОСОБА_1 , який запропонував ціну 4 437 750 грн. Про проведення електронних торгів складено протокол № 143272.
 
12 липня 2016 року приватним нотаріусом на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_1 було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів і в той же день зареєстровано право власності за ним на спірне майно.
 
15 серпня 2016 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір. 
 
Судами установлено, що початкова загальна вартість предмета іпотеки була визначена відповідним судовим рішенням, яке набрало законної сили, під час розгляду господарського спору, а позивач не надав належних та допустимих доказів того, як саме порушено його права внаслідок оспорених ним торгів. 
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                  № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права
 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 
Відповідно до частин першої - п`ятої  статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
 
Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
З урахуванням цих норм право на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. 
 
Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установлення вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.
 
Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржі, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
 
Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року № 271015 (який діяв на час проведення повторних торгів) (далі - Порядок).
 
Відповідно до частини восьмої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час проведення електронних торгів) примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». 
 
Згідно з положенням частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якого починаються торги, встановлюється рішенням суду.
 
Рішенням господарського суду Черкаської області від 27 листопада 2013 року встановлена початкова загальна вартість предмета іпотеки, а саме нерухомого майна, що складається із нежилої будівлі-магазину із підвалом -  5 917 000 грн.
 
Тому не було необхідності проводити оцінку майна суб`єктом оціночної діяльності.
 
На прилюдні торги, що повинні відбутися 09 листопада 2015 року була виставлена стартова ціна 5 917 000 грн, як вказано в рішенні суду. Проте електронні торги не відбулися.
 
Відповідно до частин першої-другої статті 49 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції, яка діяла на час проведення прилюдних торгів) протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.
 
Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбачених частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах може бути зменшеною не більш ніж на 25 відсотків.
 
01 грудня 2015 року органами державної виконавчої служби листом було запропоновано стягувачу придбати предмет іпотеки та останній відмовся.
 
На цій підставі державним виконавцем було складено акт уцінки спірного майна на 25 % і встановлена ціна 4 437 750 грн.
 
Визначення вартості чи оцінки майна підлягають оскарженню в порядку передбаченим Законом України «Про виконавче провадження», але жоден учасник спірних правовідносин цими вимогами Закону не скористався.
 
Відповідно до статті 43 Закону України «Про іпотеку» прилюдні торги проводяться у двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця про їх проведення.
 
На час проведення повторних торгів діяв Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року № 2710/5, який набрав чинність 29 грудня 2015 року (далі - Порядок).
 
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку організатор проводить електронні торги, в тому числі повторні, відповідно до строків, визначеним цим Порядком.
 
Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку передбачено, що організатор вносить до системи інформацію про майно та формує лот торгів (інформаційне повідомлення про електронні торги) на підставі отриманої ним заявки не пізніше ніж за другий робочий день з дати її отримання. Після внесення лота до Системи автоматично визначається строк для підготовки до проведення торгів, реєстрації учасників, огляд майна, який становить для лотів із стартовою ціною від 1 000 000, 01 грн. - 30 календарних днів. Дата початку проведення електронних торгів призначається на наступний після закінчення зазначеного строку день та відображається в інформаційному повідомленні, яке розміщується на Веб-сайті автоматично після внесення інформації про лот у Систему.
 
Акт уцінення спірного майна державним виконавцем був складений 09 грудня 2015 року і в цей же день був направлений поштою державному підприємству «Сетам», яке було ним отримано не раніше 10 грудня 2015 року.
 
Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 43 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час проведення електронних торгів) організатор прилюдних торгів не пізніше ніж за 15 днів до дня початку прилюдних торгів публікує за місцезнаходженням предмета іпотеки принаймні в двох місцевих друкованих засобах масової інформації повідомлення про проведення прилюдних торгів.
 
Не пізніше дня публікації повідомлення про проведення прилюдних торгів у засобах масової інформації організатор прилюдних торгів письмово сповіщає державного виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну продажу майна.
 
При цьому під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами необхідних відомостей.
 
Загальний зміст «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей.
 
Разом із цим, сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яка повинна бути встановлена судом, є наявність порушень, що могли вплинути на результати торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
 
Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Позивач особисто не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які посилався під час звернення до суду із даним позовом. 
 
Питання щодо необхідності витребування від компетентних органів відомостей щодо проведення спірних торгів або щодо призначення експертиз позивачем не порушувалось.  
 
Згідно вимог ЦПК України, як в редакції станом на момент розгляду справи судом першої інстанцій, так і у чинній редакції, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. 
 
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
 
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. 
 
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.
 
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що початкова загальна вартість предмета іпотеки була визначена відповідним судовим рішенням, яке набрало законної сили, під час розгляду господарського спору, а також врахувавши, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, як саме порушено його права внаслідок оспорених ним торгів, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові в даній справі.  
 
Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованості оскаржених рішень  спростовуються матеріалами справи та наведеними судами попередніх інстанцій відповідними обґрунтуваннями щодо доводів скаржника.  
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі  № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня                    2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. 
 
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
 
Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.
 
Доводи касаційної скарги є аналогічними аргументам апеляційної скарги, які суд апеляційної інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.
 
Доводи касаційної скарги не узгоджуються із дослідженими судами попередніх інстанцій матеріалами справи, які не містять належних та допустимих доказів, які беззаперечно підтверджували б обставини, якими обґрунтовано вимоги позивача. 
 
Згідно вимог частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
 
Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками суду, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.   
 
Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
 
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. 
 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
 
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
 
Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 401, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Метро-Інформ» залишити без задоволення. 
 
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада                   2017 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 25 січня 2018 року залишити без змін.  
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.       
 
Судді:                                                                                 С. П. Штелик 
 
                                                                                         А. А. Калараш     
 
                                                                                         В. М. Сімоненко