Головуючий І інстанції: Котеньов О.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 р. 	Справа № 520/10381/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Бершова Г.Є. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2019, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 21.12.19 по справі № 520/10381/19
за позовом           ОСОБА_1  
до          Головного управління ДПС у Харківській області                 
про визнання протиправною та скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач, ОСОБА_1 )  звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив  визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10 вересня 2019 року № ф-9949-56. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2019 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач  правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 знаходився на обліку як платник податків в Центральному управлінні ГУ ДФС у Харківській області з 23.10.2015 року, дата анулювання 28.11.2018 року.
До ФОП ОСОБА_1 за неподання звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за 2015, 2016, 2017, 2018 роки застосовано фінансову санкцію на загальну суму 680,00 грн. відповідно до рішень відповідача від 23.05.2019 року №0036025606; №0036005606; №0036015606; №0035985606.
Позивач заперечуючи законність вказаних рішень  звертався до суду про їх скасування.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, третя особа: Начальник Центрального управління Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування рішень - відмовлено.
24.07.2019 року ОСОБА_1 подано до контролюючого органу звітність про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 та 2018 роки, якою ФОП ОСОБА_1 самостійно нараховано за 2017 рік - 8448 грн та за 2018 рік - 9828,72 грн, та не сплачено.
Станом на 31.08.2019 заборгованість позивача зі сплати єдиного соціального внеску складала 18924,05 грн, у зв`язку з чим, контролюючим органом було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.09.2019 №Ф-9949-56.
Вважаючи протиправною протиправною вказану вимогу відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом про її скасування.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог та зазначив, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована відповідачем правомірно, а тому скасуванню не підлягає.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спеціальним Законом України, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальне обов`язкове соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) із змінами та доповненнями.
Згідно з статтею 1 Закону № 2464-VI - єдиний внесок на загальнообов`язкове державне страхування (далі - ЄСВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці.
Згідно з ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 № 755-ІV фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з моменту внесення до єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою.
Як вбачається з матеріалів справи,  державну реєстрацію про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 здійснено 28.11.2018. Таким чином,  до 28.11.2018 ОСОБА_1 мав статус підприємця та відповідно зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок на загальних підставах.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу необґрунтованості  стверджень позивача про відсутність у нього  місця роботи,  офісу для здійснення приватної юридичної практики,  свідоцтва адвоката через відсутність в нього грошей на оплату іспитів в дисциплінарно-кваліфікаційній комісії адвокатів, а також, те що протягом звітного періоду: 2015, 2016, 2017, 2018 років він витрачав весь час на ведення своїх особистих справ, пов`язаних з політичним переслідуванням його за розкриття діяльності агенції "ДЕЛЛА-ЦЕНТР" та пов`язаних з порушенням його прав, у зв`язку з чим він не мав належного доходу від приватної юридичної практики та витрачав весь свій час на ведення даних особистих справ в судах, прокуратурах, поліції міста Харкова і міста Києва, з огляду на наступне.
Обов`язки платників єдиного внеску регламентовано частиною другою статті 6 Закону №2464, згідно з приписами якої, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок та подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, що визначені законодавством.
Базу нарахування єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування визначено у пункті 2 частини першої статті 7 Закону №2464 в редакції Закону №1774. Єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.
У разі, якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, вони зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом про ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята ст. 9 Закону № 2464).
Враховуючи вищевикладені норми,  твердження позивача, на які він посилається як на підстави для визнання протиправною та скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки), є необґрунтованими, оскільки законодавством імперативно встановлено обов`язок позивача щодо сплати єдиного соціального внеску.
Так, з 01.01.2017 року законодавством визначено єдині умови щодо сплати єдиного внеску у розмірі, не меншому за розмір мінімального страхового внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.
Мінімальна сума єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців в 2017 році становила 704,00 грн на місяць (8448 грн на рік), а у 2018 році - 819,06 грн на місяць (9828,72 грн на рік).
Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов`язані були сплатити єдиний внесок за 2017 рік до 10 лютого 2018 року.
Згідно абзацу третьому частини восьмої статті 9 Закону №2464 в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 - платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Також, платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі подавати звітність.
Строк подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Звіт) фізичних осіб - підприємців самих за себе - один раз на рік до 10 лютого року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік.
Відповідно до ст.25 Закону №2464 за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання несвоєчасне подання або подання не за встановленою Формою (ч. 7 п. 11 ст. 25 Закону №2464).
Судовим розглядом встановлено, що до ФОП ОСОБА_1 за неподання звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за 2015, 2016, 2017, 2018 роки застосовано фінансову санкцію на загальну суму 680,00 грн. відповідно до рішень відповідача від 23.05.2019 року №0036025606; №0036005606; №0036015606; №0035985606.
Позивач заперечуючи законність вказаних рішень  звертався до суду про їх скасування.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 по справі 520/5555/19 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, третя особа: Начальник Центрального управління Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування рішень - відмовлено.
24.07.2019 року ОСОБА_1 самостійно подано до контролюючого органу звітність про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 та 2018 роки, якою ФО-П ОСОБА_1 нараховано самостійно за 2017 рік - 8448 грн та за 2018 рік - 9828,72 грн., проте вказані суми позивачем  сплачені не були.
Наявність у позивача боргу по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та фактичними обставинами справи.
Відповідачем було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від  10 вересня 2019 року № ф-9949-56. 
Враховуючи несплату позивачем суми недоїмки в загальному розмірі 18924,05 грн. колегія суддів приходить до висновку про правомірність оскаржуваної вимоги сплату боргу (недоїмки) від від  10 вересня 2019 року № ф-9949-56. 
Щодо посилань позивача, в апеляційній скарзі, на те, що він  протягом 2015-2018 років не займалася приватною юридичною практикою та не отримував прибуток, а отже нарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску є безпідставним, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки в силу приписів Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний соціальний внесок підлягає сплаті незалежно від наявності доходу та фінансового стану платника.
Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1  є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.         
Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення,   рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.       
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1     - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2019 по справі № 520/10381/19  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    Г.Є. Бершов