Справа № 462/6990/19                                Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/455/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія: 44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 квітня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Курій Н.М.
без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 28 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення з ПАТ Страхова компанія «Універсальна» 98000 грн. страхового відшкодування. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27 липня 2019 року по вул.Виговського, 30 у м.Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля, марки «Renault Megane» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , автомобіля, марки «Hyundai» номерний знак НОМЕР_2 та належного їй автомобіля «Skoda Oсtavia» номерний знак НОМЕР_3 , в результаті чого її автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 18.09.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, марки «Renault Megane» номерний знак НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована у ПАТ Страхова компанія «Універсальна» за договором обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, укладеним між відповідачем та ОСОБА_3 , із терміном дії з 23.05.2019 року по 22.08.2019 року, що підтверджується полісом №ЕР-191266346. Згідно звіту №1303/19 про оцінку автомобіля, марки «Skoda Oсtavia» номерний знак НОМЕР_3 , вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 131266,62 грн. Після настання ДТП вона звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак листом №3214/24-001 від 26.09.2019 року ПАТ Страхова компанія «Універсальна» відмовила у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що ОСОБА_2 на час ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем автомобіля, марки «Renault Megane» номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу №ЕР-191266346. Вказану відмову вважає безпідставною і незаконною. За наведеного, враховуючи, що згідно полісу №ЕР-191266346 страхова сума за шкоду заподіяну майну встановлена в розмірі 100000 грн., розмір франшизи становить 2000 грн., просить стягнути з відповідача на її користь 98000 грн. страхового відшкодування.
Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 28 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» в користь ОСОБА_1 98000 /дев`яносто вісім тисяч/ грн. страхового відшкодування.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» в користь ОСОБА_1 980 грн. судового збору.
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «Універсальна». Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає помилковим висновки суду про те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , винного у вчиненні ДТП, була застрахована за полісом №ЕР-191266346. Звертає увагу, що автомобіль під час керування якого ОСОБА_2 спричинив ДТП перебував на території України без розмитнення і такий автомобіль був ввезений на митну територію України 02 серпня 2017 року у митному режимі «Транзит» з метою особистого користування громадянином України ОСОБА_4 і в момент ДТП автомобіль марки «Renault Megane» реєстраційний номер НОМЕР_1 перебував на митній території України з перевищенням строків транзитного переміщення, в зв`язку з чим водій ОСОБА_2 не був законним володільцем та правомірним користувачем згаданого автомобіля, відповідальність якого застрахована 22 травня 2019 року.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 31 березня 2020 року, є дата складення повного судового рішення - 10 квітня 2020 року.

        Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд прийшов до висновку, що відповідно до ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водій ОСОБА_2 , який на час ДТП правомірно володів забезпеченим транспортним засобом автомобілем марки «Renault Megane» номерний знак НОМЕР_1 і в момент вчинення ДТП вважався такою особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована в ПАТ «СК «Універсальна» на підставі полісу №ЕР-191266346 від 22 травня 2019 року і саме страховик забезпеченого транспортного засобу (ПАТ «СК «Універсальна») має відшкодувати шкоду за вирахуванням франшизи, в розмірі 98000 гривень.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 належить автомобіль марки «Skoda Oсtavia» номерний знак НОМЕР_3 , який був пошкоджений внаслідок зіткнення з автомобілем, марки «Renault Megane» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , що мало місце 27.07.2019 року по АДРЕСА_1 .
Факт вказаного ДТП підтверджується постановою Залізничного районного суду м.Львова від 18.09.2019 року щодо водія ОСОБА_2 та матеріалами адміністративної справи №462/4877/19 /а.с.6/.
Наведеним також стверджується, що вказана ДТП відбулася з вини водія ОСОБА_2 , який порушив Правила дорожнього руху України, так як проявив неуважність до дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості руху та дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем, марки «Skoda Oсtavia» номерний знак НОМЕР_3 та автомобілем «Hyundai» номерний знак НОМЕР_2 , за що був підданий адміністративному стягненню та що автомобіль, марки «Skoda Oсtavia» номерний знак НОМЕР_3 у цій ДТП був пошкоджений.
Також встановлено, що 22.05.2019 року між ПАТ Страхова компанія «Універсальна» та ОСОБА_3 укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом №ЕР-191266346, відповідно до якого страховик забезпечує відшкодування шкоди потерпілому під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, марки «Renault Megane» номерний знак НОМЕР_1 . За вказаним полісом ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн., розмір франшизи 2000 грн. /а.с. 5/.
Згідно звіту №1303/19 про оцінку автомобіля марки «Skoda Oсtavia» номерний знак НОМЕР_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Skoda Oсtavia» номерний знак НОМЕР_3 з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових становить 131266,62 грн. Ринкова вартість автомобіля складає 337283,02 грн. /а.с.10-12/.
Після даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 звернулася до ПАТ Страхова компанія «Універсальна» із заявою про виплату страхового відшкодування з приводу пошкодження автомобіля марки «Skoda Oсtavia» номерний знак НОМЕР_3 внаслідок пригоди, що сталася 27.07.2019 року по вул.Виговського, 30 у м.Львові.
Листом за № 3214/24-001 від 26 вересня 2019 року ПАТ Страхова компанія «Універсальна» повідомила позивачці про відсутність підстав для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування з покликанням на те, що застрахований автомобіль марки «Renault Megane» номерний знак НОМЕР_1 ввезений на територію України у митному режимі «Транзит» з метою особистого користування громадянином України ОСОБА_4 і станом на 27.07.2019 року даний автомобіль перебував на митній території України з перевищенням строків транзитного переміщення, що свідчить про те, що водій ОСОБА_2 на час ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу, марки «Renault Megane» номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу №ЕР-191266346 від 22.05.2019 року.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно п. 1.4. статті 1 Закону № 1961-IV особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Згідно п. 1.5. статті 1 Закону № 1961-IV наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.
Згідно п. 1.6. статті 1 Закону № 1961-IV власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Згідно п.1.7. статті 1 Закону № 1961-IV забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Згідно п. 1.8. статті 1 Закону № 1961-IV страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору;
Згідно п. 1.12. статті 1 Закону № 1961-IV дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.
Відповідно до ст. 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п. 22.1. статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з п.36.7 статті 36 Закону №1961-IV страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (ст.12 Закону №1961-IV).
Згідно п 37.1. статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;
37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);
37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.
37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ч.1, ч.3 статті 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. При цьому, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст.979 ЦК України та ст.22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 988 ЦК України страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.
При цьому статтею 1194 ЦК України регламентовано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З системного аналізу наведених норм матеріального права можна дійти висновку, що страхова компанія відшкодовує потерпілому вартість матеріального збитку в межах ліміту відповідальності, а винний у ДТП - різницю між страховим відшкодуванням (матеріальним збитком) та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Суд першої інстанції правильно звернув увагу на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц в якій зазначено, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Згідно ч.1 статті 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.
За змістом частини 5 статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне.
Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Суд правильно зазначив, що за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. При цьому, судами не встановлено, а відповідачем не надано ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «Renault Megane» номерний знак НОМЕР_1 на момент ДТП, чи доказів відсутності посвідчення водія у фізичної особи ОСОБА_2 .
Між тим, відповідачем не було надано суду доказів, які б підтверджували незаконне заволодіння транспортним засобом водієм ОСОБА_2 , а лист Львівської митниці Державної фіскальної служби від 23.09.2019 №15365/10/13-70-20/ 38 суд вважає неналежним доказом на обґрунтування заборони управління зазначеним автомобілем водієм ОСОБА_2 , оскільки факт керування автомобілем третьою особою в певний момент часу не спростовує обставин ввезення автомобіля для власних потреб громадянином України ОСОБА_4 .
Судом першої інстанції доречно звернуто увагу, що порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Колегія суддів погоджується, що зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до норм ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Виходячи з аналізу положень статті 627 ЦК України, сторони є не лише вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, але й здійснюють власну діяльність на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.
Судом не встановлено заволодіння застрахованим автомобілем, марки «Renault Megane» номерний знак НОМЕР_1 неправомірним способом водієм ОСОБА_2 , а відтак доводи ПАТ Страхова компанія «Універсальна», як на підставу для відмови у виплаті позивачці страхового відшкодування, про відсутність права на управління транспортним засобом у водія «Renault Megane» номерний знак НОМЕР_1 на момент скоєння ним ДТП та підстав для виплати страхової суми страховою компанією, яка застрахувала цей автомобіль, є необґрунтованими
Хоча і страховий поліс був укладений не на ім`я ОСОБА_2 , однак відповідно до норм статті 1 Закону № 1961-IV водій ОСОБА_2 , який на час ДТП правомірно володів забезпеченим транспортним засобом, вважається особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована.
Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 13 січня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ч.5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» - залишити без задоволення. 
Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 28 грудня 2019 року - залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 10 квітня 2020 року.

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

                                                                       Н.М. Курій