ПОСТАНОВА
Іменем України

15 квітня 2020 року 
м.Київ
справа №420/5742/19
провадження №К/9901/34842/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Желєзного І.В., Стародуба О.П.,
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 (суддя Юхтенко Л.Р.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019 (головуючий суддя Федусик А.Г., судді Єщенко О.В., Шевчук О.А.)
у справі № 420/5742/19 
за позовом ОСОБА_1 
до Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в особі відділу у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області 
про визнання протиправними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку та державної реєстрації земельних ділянок.
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в особі відділу у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якій просив суд про визнання протиправними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку та державної реєстрації земельних ділянок.
2. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.10.2019, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019, відмовлено у відкритті провадження у справі №420/5742/19 і роз`яснено позивачу право звернутися з цим позовом у порядку цивільного судочинства.
3. ОСОБА_1 із зазначеними судовими рішеннями не погодився, тому звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019 у справі №420/5742/19 та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.
ІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
4. Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, керувався тим, що спір виник стосовно майнового права по відношенню до відповідних земельних ділянок, що свідчить про відсутність ознак публічно-правового спору по даній справі (навіть незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права) та належність даних спірних правовідносин до цивільної юрисдикції.
IІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
5. Касаційну скаргу мотивовано порушенням місцевим і апеляційним адміністративними судами норм процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій помилково стверджували про наявність спору про право цивільне, оскільки позивач не оспорює право третіх осіб (зокрема, сусідів). 
ІV. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
6. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.
7. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.    
Cловосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, не передбаченої законом.
8. Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб і суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
9. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
10. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
11. У цій справі позивач просить адміністративний суд про скасування державних актів та державної реєстрації на визначені у позовній заяві земельні ділянки.
У касаційній скарзі позивач посилається на те, що спір у цій справі не стосується спору про право власності третіх осіб, а стосується дій суб`єктів владних повноважень стосовно нібито незаконної державної реєстрації відразу п`яти земельних ділянок замість двох ділянок, які належать третім особам, чим порушено право позивача зареєструвати в органах Державного земельного кадастру України свої земельні ділянки.
12. При цьому, у позовній заяві вказано про те, що Комінтернівським районним судом Одеської області розглядається справа №  504/3372/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області про визначення порядку користування земельними ділянками та зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання здійснити перебудову самочинного будівництва.
13. Тобто, наразі розглядається цивільна справа щодо цивільних прав позивача на земельні ділянки, які визначені предметом спору і в цій справі.
14. Слід наголосити на висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17 стосовно того, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації цього рішення виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.
15. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.11.2019 у справі № 906/392/18 зробила такий правовий висновок: "Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів у відповідності до положень статті 21 ЦК України".
16. Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, колегія суддів не має підстав не погодитися із визначеним підходом.
17. Таким чином, спір у справі не є публічно правовим, а пов`язаний з правом цивільним на земельну ділянку і з урахуванням суб`єктного складу сторін має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.
18. Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про непідсудність спору адміністративним судам.
19. Доводи касаційної скарги про те, що відсутній спір про право є необгрунтованими, оскільки рішення у цій справі вплине на права та обов`язки третіх осіб. Розгляд адміністративної справи окремо щодо лише дій відповідачів при реєстрації земельних ділянок без дослідження цивільних прав позивача та його сусідів на належні їм земельні ділянки, може призвести до ситуації, коли реєстраційні записи у не будуть співпадати з юридичними фактами, на підставі яких вони вчинені, а отже й не будуть відображати реальний правовий стан. Це може поставити під сумнів офіційність та достовірність відомостей реєстру, а отже підірвати довіру до нього та держави, яка забезпечує ведення реєстру.
Суд також зважає на те, що може виникнути конфлікт між судовими рішеннями, що може призвести до правової невизначеності та ускладнення захисту порушених прав.
Зважаючи на суттєвість цього ризику, Суд вважає, що спірні правовідносини є неподільними і правова оцінка дій відповідачів при реєстрації земельних ділянок на предмет дотримання процедури не може превалювати над оцінкою цивільних прав на земельні ділянки. 
20. Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
21. Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм процесуального права, тому Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
22. Оскільки Верховний Суд залишає без змін судові рішення, то відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати не підлягають новому розподілу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019 у справі №420/5742/19 - залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров
Суддя                                                                                                    І.В. Желєзний
Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб