Дата документу 22.04.2020 Справа № 336/3056/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №336/3056/18                      Головуючий у 1 інстанції Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/1611/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
22 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Запорізької області на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2020 року у справі за заявою заступника прокурора Запорізької області, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Запорізька місцева прокуратура №1, Державна казначейська служба України, про зміну способу і порядку виконання судового рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020 року заступник прокурора Запорізької області звернувся до суду з заявою, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Запорізька місцева прокуратура №1, Державна казначейська служба України, про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
В заяві зазначав, що Постановою Запорізького апеляційного суду від 17.04.2019 у справі № 336/3056/18 апеляційну скаргу прокуратури Запорізької області задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2018 у цій справі скасовано; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Запорізької області про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.
Оскільки судом при постановленні рішення не вирішено питання про судові витрати, заступник прокурора Запорізької області звернувся з заявою про ухвалення додаткового судового рішення, яку постановою Запорізького апеляційного суду від 11.07.2019 у справі № 336/3056/18 задоволено із посиланням на те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору при подачі позову та апеляційної скарги у цій справі в силу вимог закону, тому, відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Так, згідно зі ст. 141, 270 ЦПК України судом постановлено компенсувати прокуратурі Запорізької області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі в розмірі 1 057,20 грн. Вказана постанова набрала законної сили з дня її прийняття - 11.07.2019.
На виконання вказаного судового рішення, Шевченківським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист, боржником у якому визначено Державну казначейську службу України. 
Заявником з метою отримання стягнутих судом коштів 12.11.2019 направлено заяву №05/1-2037-18 до Управління Державної казначейської служби України з оригіналами підтверджуючих документів.
Державною казначейською службою України листом від 20.12.2019 №5-06-06/22865, повідомлено, що Казначейство здійснює виконання рішень суду про стягнення коштів з державних органів відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845. 
Судові витрати мають компенсуватися за рахунок і в межах бюджетних асигнувань судів, якими винесено відповідне рішення, тому Казначейство на підставі п. 9 Порядку повернуло виконавчий лист, як такий, що не підлягає виконанню органами Казначейства прокуратурі Запорізької області.
Норми Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не можуть бути застосовані в спірних правовідносинах, оскільки постановою Запорізького апеляційного суду від 11.07.2019 у справі № 336/3056/18 згідно зі ст. 141, 270 ЦПК України, судом постановлено саме компенсувати прокуратурі Запорізької області за рахунок держави (а не державного органу) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір. 
З цих же підстав не може бути застосовано й постанову КМУ "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" від 27.04.2006 № 590.
Згідно із заявою, оскільки на теперішній час окремий порядок компенсації урядом не затверджено, що унеможливлює виконання рішення суду та позбавляє прокуратуру Запорізької області права на отримання витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у цій справі, у спосіб визначений судом, у разі зміни способу і порядку виконання судового рішення у визначений заявником спосіб, із посиланням на ст. 435 ЦПК України, ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", пп. 3 п. 4, пп. 5 п. 16 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМУ від 15.04.2015 № 215, заступник прокурора Запорізької області просить задовольнити заяву.
Посилаючись на вищевикладене, просив суд змінити спосіб і порядок виконання п. 2 резолютивної частини постанови Запорізького апеляційного суду від 11.07.2019 у справі №336/3056/18 таким чином: "стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України на користь прокуратури Запорізької області витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1057,20 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Перший заступник прокурора Запорізької області подав апеляційну скаргу, в які посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати, заяву прокурора про зміну способу і порядку виконання судового рішення задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що звертаючись з даною заявою до суду першої інстанції, заступник прокурора не здійснює заходів щодо зміни способу захисту свого законного права не безспірне списання коштів органами Державної казначейської служби, а лише намагається визначити інший спосіб виконання судового рішення – замінити слово «компенсувати» на «стягнути» через те, що лише поняття «стягнення» станом на сьогодні визначене Кабінетом міністрів України у Порядку №845 та респондується з даними правовідносинами.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Відмовляючи в задоволенні вимог заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявника не ґрунтуються на законі, альтернативного способу стягнення судового збору у нормі ч.7 ст. 141 ЦПК України не передбачено.
Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі №336/3056/18, пр.2/336/1973/2018 від 10.12.2018 позов ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державної Казначейської служби як розпорядника коштів Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 гривень. В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області про відшкодування моральної шкоди відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Запорізької місцевої прокуратури №1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено. 
Постановою Запорізького апеляційного суду у справі ЄУН 336/3056/18, пр. 22-ц/807/931/19 від 17 квітня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Запорізької місцевої прокуратури №1, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційні скарги Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2018 року у цій справі скасовано, провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Запорізької місцевої прокуратури №1 про відшкодування моральної шкоди у цій справі закрито, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області про відшкодування моральної шкоди у цій справі відмовлено.
Додатковою постановою Запорізького апеляційного суду у справі ЄУН 336/3056/18, пр. 22-з/807/175/19 від 11 липня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Запорізької місцевої прокуратури №1, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, заяву Прокуратури Запорізької області про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі задоволено, компенсовано Прокуратурі Запорізької області за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ, сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі в розмірі 1 057,20 гривень, вирішено питання щодо компенсації судових витрат й Державній казначейській службі України. Постанова набрала законної сили з дня її прийняття.
Підставою для компенсації вказаних коштів Запорізький апеляційний суд зазначив норму ч.7 ст. 141 ЦПК України, якою передбачено: якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Постановою Верховного Суду від 28.08.2018 у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року залишено без змін.
01 листопада 2019 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за заявою прокурора Прокуратури Запорізької області надіслано виконавчий лист про компенсацію прокуратурі Запорізької області за рахунок держави сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги у вказаній цивільній справі.
12 листопада 2019 року прокурор Прокуратури Запорізької області Чекаліна О.С. звернулась до Державної казначейської служби України із проханням перерахувати кошти у розмірі 1 057,20 гривень на підставі постанови Запорізького апеляційного суду від 11 липня 2019 року, із зазначенням реквізитів для цього перерахування та оригіналами підтверджуючих документів.
Згідно листа Державної казначейської служби України від 20.12.2019 №5-06-06/22865, Казначейство здійснює виконання рішень суду про стягнення коштів з державних органів відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845. Відповідно до Постанови КМУ "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" від 27.04.2006 №590, судові витрати компенсуються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань судів, якими винесено відповідне рішення. Так, Казначейство на підставі п.9 Порядку повернуло виконавчий лист, як такий, що не підлягає виконанню органами Казначейства прокуратурі Запорізької області. При цьому, у листі зазначено невірні реквізити справи, виконавчого листа та суду, який його видав. 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходить з таких норм законодавства.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч. 1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Положеннями ч.1,3 ст. 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист є виконавчим документом. Виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Відповідно до ч.1, 3, 7 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Про встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. 
Частиною другою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. 
Таким чином, Державна казначейська служба України за вищезазначеною нормою є суб`єктом владних повноважень, уповноваженим на виконання рішення судів.
Звертаючись до суду з заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду, прокуратурою в якості підстав зазначено повернення виконавчого документа.
Пунктом другим Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 №590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", встановлено, що, зокрема, підставою для компенсації судових витрат є судове рішення. 
Згідно п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 №590, компенсація судових витрат у цивільних та адміністративних справах здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань судів, якими винесено відповідне рішення.
Постановою КМУ від 03.08.2011 №845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.
Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів. "Боржники" - це визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.
Відповідно до п.3 Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Крім того, п. 4 Порядку передбачено, що органи Казначейства, зокрема, вживають заходів до виконання виконавчих документів.
Згідно п. 24 Порядку №845 стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у п.6 Порядку.
Підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві закріплено в п. 9 Порядку, про який, як на підставу для повернення виконавчого листа у справі міститься посилання у зазначеному вище листі Державної казначейської служби України, що вважає, що виконавчий документ не підлягає виконанню органом Казначейства.
Пунктами 18, 26 Порядку чітко передбачено, що виконання виконавчих документів щодо стягнення судового збору, зарахованого до державного бюджету, здійснюється органами Казначейства без звернення до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, за відповідною інформацією. Судові витрати, штрафні санкції безспірно списуються за відповідним кодом економічної класифікації видатків бюджету.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті. Змінивши спосіб та порядок виконання додаткової постанови Запорізького апеляційного суду від 11 липня 2019 року, а саме, п. 2 його резолютивної частини, відповідно до вимог заявника, суд змінить останнє по суті, що є неприпустимим та виходить за межі повноважень суду першої інстанції.
Разом з цим, колегія суддів визнає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що фактично не погоджуючись із вказаним судовим рішенням внаслідок відмови у виконанні виконавчого документа, виданого 01.11.2019, яка викладена у листі, заявник не оскаржив цієї відмови Державної казначейської служби України в порядку адміністративного судочинства (позов про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії).
Таким чином, звернення до суду є передчасним.
Крім того, п. 9 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" від 25.09.2015 визначено, що зміна способу та порядку виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Тобто, судом вживаються нові заходи для реалізації рішення суду в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви прокуратури про зміну способу і порядку виконання рішення суду, оскільки це змінить суть судового рішення.
Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що з листа Державної казначейської служби України не можна встановити обставин, що свідчать про неможливість виконання рішення в частині компенсації судового збору, серед іншого, з огляду на помилки, допущені у листі.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Запорізької області залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2020 року у цій справі у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2020 року.

Головуючий

Судді: