ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

04 травня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №592/3510/19 
Номер провадження 22-ц/816/1148/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Созонова Володимира Петровича на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 березня 2020 року в складі судді Котенко О.А., постановлену у м. Суми,
                                                         в с т а н о в и в:
26.02.2020 року, звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову, представник ОСОБА_1 - адвокат Потураєв С.В. просив забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони передачі у користування третім особам на рухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності - саме легковий автомобіль VOLVO XC60, 2013 року випуску, номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 .
Свої вимоги мотивував тим, що між сторонами у справі існує спір про стягнення коштів за договором позики у розмірі 24 173 248,50 грн, що становить еквівалент 900 000 доларів США. Вказував, що станом на сьогодні з відповідачем не вдається досягти домовленості щодо укладання мирової угоди, оскільки останній пропонує в рахунок погашення боргу за борговою розпискою лише частину майна, придбаного за позичені кошти, вартість якого є неспівмірною з розміром боргу. Крім того, вжиті раніше заходи забезпечення позову є недостатніми, оскільки накладенням арешту на нерухоме майно не покривається розмір всієї заборгованості. 
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.03.2020 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Потураєва С.В. про забезпечення позову задоволено частково. 
Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження, розпорядження, заборони передачі у користування третім особам автомобіля, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, а саме легкового автомобіля VOLVO XC60, 2013 року випуску, номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 .
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_2 - адвокат Созонов В.П. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу про забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що позивачем не було доведено про намір відповідача відчужити автомобіль або чинити перешкоди у виконанні рішення суду. Зазначає, що вказана ухвала порушує прав іншого співвласника легкового автомобіля - ОСОБА_2 , колишньої дружини відповідача, у користуванні якої він знаходиться з березня 2015 року, оскільки автомобіль був придбаний у період шлюбу, а питання про поділ майна подружжя не вирішено. Вказує, що позивачем не надавалась оцінка вартості нерухомого майна відповідача, на яке вже накладено арешт за ухвалою суду від 06.03.2019 року, тому виникає сумнів щодо співмірності із заявленими позовними вимогами. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Потураєв С.В. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду - залишити без змін. Вказує, що накладення арешту на нерухоме майно відповідача не покриває всієї заборгованості, заявленої у позові, а вжиті оскаржуваною ухвалою заходи забезпечення позову не перешкоджають відповідачу та третій особі користуватись транспортним засобом.
Представник відповідача в судовому засіданні доводи скарги підтримав та просив задовольнити.
Представник позивача проти скарги заперечив та просив ухвалу залишити без змін.
Третя особа в судове засідання не з`явилася, але про час та місце його проведення повідомлена належним чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову відносно рухомого майна може істотно ускладнити виконання рішення суду в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених прав позивача та її малолітніх дітей, в інтересах яких заявлений позов. Крім того, захід забезпечення позову у вигляді заборони відчуження, розпорядження, заборони передачі у користування третім особам автомобіля дозволить уникнути зі сторони відповідача переоформлення транспортного засобу на іншу особу, при цьому дозволить відповідачу користуватись транспортним засобом.
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, що в провадженні Ковпаківського районного суду м.Суми з 01.03.2019 року перебуває цивільна справа за майновим  позовом ОСОБА_1 , яка дії в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення з відповідача на користь позивача суму коштів в розмірі 900 000, 00 доларів США, що еквівалентно 24 173 248,50 грн.
Свої вимоги обґрунтована тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_6 відкрилась спадщина. Позивач звернулась до нотаріуса з приводу оформлення своїх спадкових прав. Вказує, що в документах чоловіка вона знайшла боргову розписку від 17.04.2013 року, за якою відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у її померлого чоловіка грошові кошти в сумі 1 000 000,00 доларів США на будівництво восьми садових будинків на восьми земельних ділянках, розміщених на території Великочернеччинської сільради Сумського району на строк до 31.12.2015 року. У розписці також зазначено, що у разі не повернення коштів, ОСОБА_2 підтвердив, що право власності на земельні ділянки та будинки належатиме ОСОБА_6 . Однак, кошти повернуті не були, тому, враховуючи суму часток позивача та її дітей, остання має право вимоги на 90 % суми борги, тобто 900 тис. доларів США.
Також, встановлено, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.03.2019 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , а саме на наступне майно: земельну ділянку кадастровий номер 5924782200:04:002:0504 площею 0,1647 га; садовий будинок літ. А-2 заг. площею 251,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер 5924782200:04:002:0505, площею 0,11 га; садовий будинок літ. А-2 загальною площею 251,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер 5924782200:04:002:0507, площею 0.108 га; садовий будинок літ. А-2 загальною площею 244,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер 5924782200:04:002:0509, площею 0,1227 га; садовий будинок літ. А-2 загальною площею 246,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер 5924782200:04:002:0502, площею 0,1178 га; земельну ділянку кадастровий номер 5924782200:04:002:0503, площею 0,1179га; земельну ділянку кадастровий номер 5924782200:04:002:0506, площею 0,108 га; земельну ділянку кадастровий номер 5924782200:04:002:0508, площею 0,108 га.
В судовому засіданні представники сторін підтвердили, що фактично побудовано 8 будинків, але прийнято до експлуатації тільки 4, отже у власності відповідача з попередньо арештованого майна перебувають 8 земельних ділянок та 4 житлових будинка.  
Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ст. 150 цього Кодексу позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.
Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України, поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
З наведених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтувань та матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував боргові зобов`язання перед померлим чоловіком позивача протягом більше двох років (з моменту виконання зобов`язання за договором - 31.12.2015 року до смерті позикодавця - 17.02.2018 року), а також більше року перед позивачем, як спадкоємцем померлого, враховуючи момент пред`явлення позову - 01.03.2019 року.
Таким чином, невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача за захистом яких вона звернулась до суду, оскільки реалізація ОСОБА_2 свого майна, а саме транспортного засобу, може призвести до ускладнення виконання можливого рішення суду про забезпечення позову.
Позивачем обґрунтовано доведено наявність зв`язку між заходом до забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист її порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.
При цьому судом першої інстанції правильно зроблено висновок, що забезпечення позову у вигляді заборони відчуження, розпорядження, передачі у користування третім особам автомобіля не обмежує право користування транспортним засобом   відповідачу  та іншому  його співвласнику - його колишній дружині ОСОБА_3 , якою дана ухвала місцевого суду не оскаржена в апеляційному порядку. Посилання в апеляційній скарзі про порушення прав колишньої дружини відповідача ОСОБА_3 , оскільки в її користуванні перебуває вказаний автомобіль, не заслуговують на увагу.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги про не співмірність заходів забезпечення позову у зв`язку з не проведенням позивачем оцінки раніше арештованого майна відповідача - садових будинків та земельних ділянок, не заслуговують на увагу, оскільки позивач не є власником такого майна, тому позбавлена можливості протести таку оцінку, а відповідачем, як власником, такої оцінки надано не було чи інших доказів, що містили б дані про вартість вказаного майна.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд
                                                        п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Созонова Володимира Петровича залишити без задоволення.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 травня 2020 року.

Головуючий -                                                                                                  С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                              О.І. Собина

                                                                                                                        Т.А. Левченко