ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/417/20 Справа № 188/192/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бурда П. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Варенко О.П., Городничої В.С.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2019 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, -

ВСТАНОВИЛА:
В лютому 2019 року до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних.
Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2019 року позовні вимоги  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних — задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання за судовим рішенням за період з 11.02.2016 до 11.02.2019 в розмірі 316 (триста шістнадцять) доларів 29 центів США.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у вигляді нарахування інфляційних втрат на суму боргу за судовим рішенням про стягнення судових витрат за період з 11.02.2016 до 19.05.2017 в розмірі 142 (сто сорок дві)гривні 23 копійки.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 144 грн. 08 коп. та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 768 грн.40 коп., всього 912 (дев`ятсот дванадцять) гривень 48 копійок.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2019 року у справі №188/192/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що вимоги позивача щодо стягнення процентів за позикою та трьох відсотків річних від простроченої суми в сумі 316,29 (1+315,29) доларів США є законними.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.04.2015 року змінено рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16.02.2015 року, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 3500 доларів США (екв. 91174 грн 63 коп.) та 550 грн судового збору (а.с.6).
       07 серпня 2015 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області виданий виконавчий лист № 188/1/15-ц про стягнення боргу з відповідача ОСОБА_1 . 
Петропавлівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрите виконавче провадження № 48412719 (а.с.4). 
       Як встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції, борг в розмірі 3500 доларів США станом на час звернення позивача до суду 11.02.2019 року, а також станом на 25.03.2019 року з відповідача не стягнений, що підтверджується листом Петропавлівського РВ ДВС № 2442 від 25.03.2019 року. 
Також, у зазначеному листі Петропавлівського РВ ДВС № 2442 від 25.03.2019 року зазначено, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто грошові кошти в розмірі 7828,85 грн, однак стягнуті ці кошти у зведеному виконавчому провадженні АСВП №53925776, до складу якого крім виконавчого провадження № 48412719, входить ще виконавче провадження № 53418403 з примусового виконання виконавчого листа №188/848/15-ц від 23.01.2017 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 87885 грн, вартості проїзду в розмірі 86 грн, компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 65,62 грн, а також стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат в розмірі 370 грн. Перше стягнення в розмірі 928,01 грн відбулося 19.05.2017 року, і саме до цієї дати позивач нарахував втрати від інфляції боргу за судовими витратами в розмірі 550 + 275 = 825 грн. (а.с.34).
       Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено таке:
1. У разі якщо кошти боржника в іноземній валюті розміщені на рахунках, внесках або на зберіганні у банку чи іншій фінансовій установі, які мають право на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх продати протягом семи робочих днів іноземну валюту в сумі, необхідній для погашення боргу.
2. У разі якщо такі кошти розміщені в банку або іншій фінансовій установі, які не мають права на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх перерахувати протягом семи робочих днів такі кошти до банку або іншої фінансової установи за вибором виконавця, що має таке право, для їх реалізації відповідно до частини першої цієї статті.
3. У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.
4. Кошти виконавчого збору, стягнуті під час виконання рішення про стягнення коштів в іноземній валюті, відповідно до цієї статті підлягають валютообмінній фінансовій операції, а одержані після цього кошти у гривнях зараховуються до Державного бюджету України.
5. Витрати у зв`язку з валютообмінними фінансовими операціями та інші витрати, пов`язані з перерахуванням коштів, покладаються на боржника.
       Отже, борг в розмірі 3500 доларів США відповідач позивачу не сплатила, що підтверджується листом Петропавлівського РВ ДВС від 25.03.2019 року № 2442 (а.с.34).
       Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1).
       У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.2).
А тому, позивач має право на стягнення з ОСОБА_1 процентів за договором позики в розмірі 1 долар США за період з 01.02.2016 року до 31.01.2019 року в межах строку позовної давності.
Щодо позовної вимоги стосовно стягнення з відповідача ОСОБА_1 інфляційних витрат, необхідно зазначити наступне.
Як передбачено нормами Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” №1282-ХІІ від 03.07.1991 року, індекс інфляції (індекс споживчих цін) — це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які отримує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті — гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України — гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає, а тому й норми ч.2 ст. 625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні. 
З урахуванням зазначеного та оскільки зобов`язання визначено у іноземній валюті, тому в даній частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат, необхідно відмовити. 
Між тим, доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції при розгляді справи не врахував довідку Петропавлівського районного ВДВС від 25.03.2019 року №2442, з якої вбачається, що з неї на користь позивача стягнуто 7 828, 85 грн. з примусового виконання виконавчого листа №188/1/15, колегія суддів ставиться критично, оскільки зазначені кошти у розмірі 7828,85 грн. були стягнуті з відповідача у зведеному виконавчому провадженні АСВП №53925776, до складу якого крім виконавчого провадження №48412719, входить ще виконавче провадження №53418403 з примусового виконання виконавчого листа №188/848/15-ц від 23.01.2017 року, а тому не можливо встановити в рахунок погашення якої саме заборгованості були розподіленні вказані кошти. 
Посилання в апеляційній скарзі, що незрозуміло з яких підстав взагалі позивач нараховує 3% щомісячно від залишку боргу, так як такі умови відсутні у борговій розписці та вона не брала на себе таких зобов`язань, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Доводи апеляційної скарги, що про своє порушене право позивач довідався у січні 2015 року, тому відлік позовної давності починається саме з цієї дати, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки згідно листа Петропавлівського РВ ДВС від 25.03.2019 року № 2442, борг в розмірі 3500 доларів США відповідач позивачу повністю ще не сплатила, а тому строк позовної давності не порушений.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_1  підлягає частковому задоволенню, а рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2019 року необхідно скасувати в частині задоволених позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат — відмовити.
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  — задовольнити частково.
Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2019 року — скасувати в частині задоволених позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат — відмовити.
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко 

                                                                В.С.Городнича