Справа № 462/6367/18                        Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І. 
Провадження № 22-ц/811/93/20                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 березня 2020 року м.Львів

     Справа № 462/6367/18
       Провадження № 22ц/811/93/20
       
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,
секретар Іванова О.О.
з участю Турчак М.І., Турчака М.А.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 5 червня 2019 року у складі судді Ліуша А.І., 
у справі         
за заявою ОСОБА_2 , з участю заінтересованої особи: Другої Львівської міської нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім`єю, -
встановив:        
5 жовтня 2018 року ОСОБА_2  звернувся із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю. В обгрунтування заяви посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина. Зазначає, що у зв`язку із тим, що він не є спадкоємцем за законом, видати свідоцтво про право на спадщину неможливо. Вказує, що він проживав з ОСОБА_3 однією сім`єю з часу укладення ними шлюбу і до її смерті, у них був спільний побут, вони вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. Просить встановити факт проживання його разом із ОСОБА_3 однією сім`єю з 10 липня 1999 року. Стверджує, що встановлення такого факту необхідне для подання заяви про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину.
       Оскаржуваним рішенням суду заяву задоволено.
Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 однією сім`єю з 10 липня 1999 року. 
  Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує її законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення та залишити заяву без розгляду, оскільки наявний спір про право. Зазначає, що ОСОБА_3 є її ( ОСОБА_1 ) матір`ю. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження. Вказує, що у 1998 році шлюб між її батьками розірвано. Стверджує, що згодом її мати одружилася з позивачем. Шлюб між ними розірвано судом у 2006 році, зареєстровано розірвання шлюбу у 2013 році. Вказує на те, що з 1997 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , вона ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_4 зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Ця квартира належить матері ОСОБА_3 – ОСОБА_5 . Зазначає, що у квітня 2013 року ОСОБА_2 залишив місце проживання та припинив матеріально підтримувати сім`ю. Стверджує, що у вересні 2015 року її мати захворіла. ЇЇ лікуванням та доглядом за нею займалася вона ( ОСОБА_1 ). Вказує, що ОСОБА_2 влаштував своє особисте життя та проживав з іншою жінкою. Також зазначає, що похороном мами займалася вона ( ОСОБА_1 ) та її батько. 14 липня 2016 року вона та ОСОБА_4 звернулись у Другу Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. У вересні 2016 року вона дізналася про складений заповіт від 20 березня 2006 року на її користь. Вважає, що спадкоємцями ОСОБА_3 є вона і ОСОБА_4 .
Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.
Встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 45 років, що стверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 28 січня 2016 року, актовий запис № 77.
Відповідно до п. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Суд першої інстанції посилався на те, що ним враховано позицію Верховного Суду України, викладену в Аналізі судової практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 17 липня 2012 року, у якому вказано, що факт, який має юридичне значення, встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.
Також, згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
Згідно свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_2 від 10 липня 1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 уклали шлюб 10 липня 1999 року.
Відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 серпня 2006 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.
У відповідності до довідки ЛКП «Нове» №1410 від 28 квітня 2016 року ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 28 січня 1998 року і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до довідки ОСББ «Жовто-Блакитне» №00000000528 від 3 травня 2018 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 25 серпня 1999 року.
Оскаржуване рішення мотивоване також поясненнями свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції вважав встановленим, що ОСОБА_2 постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю з 10 липня 1999 року.

Суд зазначив, що позов є підставним і підлягає до задоволення, хоч позов з такою вимогою не заявлено.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Встановлено, що 5 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 до дня смерті ОСОБА_3 . Встановлення такого факту необхідно йому для подання заяви про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про тправо на спадщину.
Суд відкрив окреме провадження ухвалою від 22 листопада 2018 року. Рішення суду ухвалено в порядку окремого провадження.
Постановляючи рішення суд першої інстанції не звернув уваги на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 
У порядку окремого провадження, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, (п.5 ч. 2 ст. 293 цього Кодексу).
Справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. 
Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою для подальшого вирішення спору про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що дає підстави для висновку про існування спору про право.
Однак справу суд розглянув в порядку окремого провадження.
З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, що відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України є підставою для його скасування із залишенням заяви без розгляду.

Керуючись: ч. 4 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 377, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,- 
П О С Т А Н О В И В: 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 5 червня 2019 рокускасувати, заяву ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17 березня 2020 року.

Головуючий 
Судді