Справа № 426/7509/19 
Провадження № 22-ц/810/16/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2020 року              м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                           Стахової Н.В.,
суддів:                                     Лозко Ю.П., Назарової М.В.,
за участю секретаря 
судового засідання                Сінько А.І.
учасники справи: позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 
відповідач - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в спрощеному провадженні
апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»  на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 20 листопада 2019 року, ухваленого Кремінським районним судом Луганської області у складі судді Акулова Є.М. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
У червні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 127987,81 грн, який мотивувало тим, що відповідачем відповідно до укладеного договору № б/н від 17.09.2012 року отримано кредит у розмірі 5300 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначав, що своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.
Відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 30.04.2019 року у нього утворилась заборгованість в сумі 127987,81 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 5660 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом- 120527,81 грн та заборгованість за пенею та комісією з 17.09.2012 року по 10.08.2017 року - 1800 грн., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 , а також стягнути судові витрати в розмірі 1921 грн.
Відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції надав відзив на позов банку, в якому зазначав, що не погоджується з вимогами позивача про стягнення з нього відсотків за користування кредитом, пені та комісії, оскільки у Витягах з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та в Умовах та правилах надання банківських послуг не міститься підпис відповідача, а тому відсутні підстави вважати, що між сторонами погоджено у встановленому порядку розмір відсотків, а також встановлена відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договору. Також ОСОБА_1 у відзиві просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити банку у задоволенні позовних вимог, оскільки, на його думку, строк повернення кредиту сторонами не погоджений, він перестав сплачувати платежі за кредитним договором з травня 2015 року, останній платіж був здійснений ним 17.02.2016 року, а тому з 18.02.2016 року у позивача виникло право вимоги щодо повернення кредиту та процентів. Таким чином, строк позовної давності сплинув 18.02.2019 року, з позовом банк звернувся 27.06.2019 року, тому позивач керуючись ст. 266 ЦК України просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 20 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що банком не доведено належними та допустимими доказами, що з відповідачем було погоджено процентну ставку за користування кредитом, визначено відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафів) за порушення термінів виконання кредитного зобов`язання. Також суд виходив того, що позивачем пропущений строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту. 
З таким рішенням, не погодився банк та звернувся з апеляційною скаргою на нього.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» вважає вказане рішення незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального і матеріального права та просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути судові витрати.
Доводами апеляційної скарги є те, що суд не врахував правові позиції, викладені у Постановах Верховного Суду України від 16.04.2014 року у справі № 6-24цс14 та 19.03.2014 року № 6-14цс14, 18.06.2014 року у справі № 6-61цс14, відповідно до яких перебіг строку позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починає перебігати із наступного дня після спливу картки. Строк дії картки до 01/18 року, а тому строк повернення кредиту у повному обсязі спливає 31.01.2021 року. Крім того, позивач вважає, що відповідач повідомлений про умови та правила кредитування, оскільки підписав анкету заяву від 17.08.2011 року та отримав картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Також посилався на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 642/5533/15, якою визначено, що на підставі заяви позичальника виникають договірні правовідносини у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг.
Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями у матеріалах справи. 
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Судом встановлено, що 17.09.2012 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої отримав картку № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 01.2018 року. (а.с. 148).
Згідно наданих Банком розрахунків заборгованість за тілом кредиту становить 5660 грн (а.с. 7-8).
Відповідач не оспорював факт того, що ним було отримано кредит від позивача.
Однак, судом першої інстанції не було це враховано під час відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту, а тому суд дійшов поспішного висновку, про сплив позовної давності для звернення банком до суду.
З цього приводу судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 17.09.2012 року процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, пеню та комісію.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.09.2012 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання - п. 1.1.7.12.), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а доказування відповідно до вимог частини шостої статті 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину укладеного між сторонами кредитного договору шляхом підписання заяви-анкети. Тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів, пені та комісії у певному розмірі за користування кредитними коштами.
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову про стягнення тіла кредиту за пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у позові з таких підстав. 
Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 17 вересня 2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) зроблено висновок про те, що кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, і вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Вказаний висновок з огляду на передбачені частиною четвертою статті 263 ЦПК України вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення про врахування висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин є обов`язковим.
Таким чином є помилковим висновок суду про відмову у задоволенні позову про стягнення фактично отриманої суми кредиту за пропуском строку позовної давності, оскільки вказаний строк позивачем з огляду на наведене не пропущений.
Що стосується вимог про стягнення відсотків, пені та комісії, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для їх задоволення через необгрунтованість.
Помилковими є доводи апеляційної скарги про неврахування судом висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11.09.2019 року у справі № 642/5533/15, оскільки позивачем не надано належних доказів про погодження з відповідачем процентної ставки, та відповідальності у вигляді неустойки, а також комісії. 
Суд відповідно до диспозитивності як засади цивільного судочинства розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Як зазначалося вище, проценти є встановленими законом і договірними, і позивачем заявлено вимогу про стягнення саме погоджених сторонами процентів, тобто договірних. Вимог про стягнення інших - законних процентів - Банком не заявлено.
Вказана невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права відповідно до частин 3 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк» та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5660 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 201 грн. 83 коп. судового збору.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»  задовольнити частково.
Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 20 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредитом задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.09.2012 року: заборгованість за тілом кредиту - у сумі 5660 (п`ять тисяч шістсот шістдесят) гривень.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який мешкає за адресою:  АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; код ЄДРПОУ 14360570) судовий збір у сумі 201 грн. 83 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений - 06 квітня 2020 року.

 Головуючий

Судді: