ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 р.	Справа № 632/276/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Росоха А.В., м. Первомайський, Харківська область по справі № 632/276/20
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       Інспектора рядового поліції першого батальйону першої роти у місті Бориспіль Управління патрульної поліції Київської області Харченка Дмитра Миколайовича               
          про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до інспектора рядового поліції першого батальйону першої роти у місті Бориспіль Управління патрульної поліції Київської області Харченка Дмитра Миколайовича (далі по тексту – поліцейський УПП у Київській області Харченко Д.М., відповідач), в якому просив суд визнати незаконними дії інспектора рядового поліції першого батальйону першої роти у місті Бориспіль Управління патрульної поліції Київської області Харченка Дмитра Миколайовича щодо складання постанови  серії ЕАК № 2095368 від 11.02.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення ч.2 ст.122 КУпАП; визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАК № 2095368 від 11.02.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, провадження у справі закрити.
В обґрунтування позовних вимог пояснив, що виїзд на крайню ліву смугу здійснив лише для об`їзду перешкоди, а саме, пошкодженого ожеледицею та значними опадами (снігом) дорожнього покриття на правій смузі дороги. Такі дії були вчинені позивачем для забезпечення безпеки дорожнього руху та не суперечили вимогам п.11.5 Правил дорожнього руху. Вважає, що наданий відповідачем відеозапис з нагрудної камери поліцейського не є належним і допустимим доказом по справі, оскільки не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише фіксує розгляд справи та винесення постанови, при цьому, відомості про технічний засіб, яким здійснено фіксування порушення, не внесені до оскаржуваної постанови. Вказує, що під час розгляду справи відповідачем не було надано позивачу часу для підготовки до розгляду справи та отримання правової допомоги, не ознайомлено позивача з наявними доказами по справі, не вжито заходів щодо отримання пояснень від позивача або свідків – пасажирів транспортного засобу. Враховуючи викладене, вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, за відсутності належних та допустимих доказів про вчинення позивачем порушення п.11.5 Правил дорожнього руху, а відтак, підлягає скасуванню. 
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13.03.2020 по справі № 632/276/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора рядового поліції першого батальйону першої роти у місті Бориспіль Управління патрульної поліції Київської області Харченка Дмитра Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13.03.2020 по справі № 632/276/20, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги скаржника.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що всупереч вимогам ст.283 КУпАП до постанови не внесені відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, а відтак, цей відеозапис не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення позивачем порушення п.11.5 Правил дорожнього руху, а постанова є протиправною та підлягає скасуванню. 
Сторони в судове засідання не прибули, пр дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Згідно зі ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що оскаржуваною постановою серії ЕАК № 2095368 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425,00 грн. 
Як зазначено в оскаржуваній  постанові, ОСОБА_1 11.02.2020 о 15 год. 28 хв., керуючи транспортним засобом ВАЗ 211040, державний номерний знак НОМЕР_1 , на 85 км автодороги М-03 Київ-Харків (Київська область, Баришівський район), яка має дві смуги руху в одному напрямку, здійснив виїзд у крайню ліву смугу при вільній правій смузі, не маючи при цьому наміру повернути ліворуч чи розвернутись, чим порушив п.11.5 Правил дорожнього руху. 
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про її скасування та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, а також визнання протиправними дій відповідача щодо її складення.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваної постанови, оскільки наданими відповідачем доказами підтверджується факт вчинення позивачем порушення 11.5 Правил дорожнього руху. 
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав. 
Згідно з п. 11.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі по тексту - ПДР), на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).  
Відповідно до ч.2 статті 122 КУпАП порушення розташування транспортних засобів на проїзній частині тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У відповідності до ст. 31 Закону України “Про Національну поліцію” полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України “Про Національну поліцію” визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. 
Згідно з ч.2 ст.283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування  органу  (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу,  стосовно  якої  розглядається  справа (прізвище,  ім`я  та  по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. 
За приписами ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. 
Відповідно до ч.1-3 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 
Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги (ч.1 ст.74). 
Згідно з  ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На підтвердження вчинення позивачем порушення п.11.5 ПДР відповідачем надано до матеріалів справи відеозапис, однак, відомості про технічний засіб, яким здійснено цей запис, не внесені до оскаржуваної постанови. 
Разом з тим, як зазначалось вище, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.  
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства статті 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. 
Також, колегія суддів зауважує про процесуальний обов`язок відповідача, передбачений частиною 2 статті 77 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. 
Крім того, колегія суддів зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. 
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень. 
Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, оскільки унеможливлює врахування судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, наданого відповідачем відеозапису в якості доказу. 
Інших доказів вчинення позивачем порушення п.11.5 ПДР, крім відеозапису (пояснень водія, показань свідків тощо), відповідачем до матеріалів справи не надано. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вчинення ОСОБА_1 порушення п.11.5 ПДР не підтверджено належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим приходить до висновку, що оскаржувана постанова серії ЕАК № 2095368 від 11.02.2020 є неправомірною та підлягає скасуванню.
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 05.03.2020 по справі № 607/7987/17, від 02.12.2019 по справі 766/16904/16-а, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 24.01.2019 по справі № 428/2769/17, від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, яка є обов`язковою для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.
Слід зазначити, що суд першої інстанції не звернув уваги на недотримання відповідачем вимог ч.3 ст.283 КУпАП щодо обов`язку вказати технічний засіб, яким здійснювалась фіксація порушення, та пов`язану з цим відсутність належних і допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про обґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.
З приводу позовних вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення колегія суддів зауважує, що відповідно до ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате  підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.
Разом з тим, підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачені ст.247 КУпАП, у спірних відносинах відсутні, оскільки неналежність та недопустимість наданого доказу не є тотожним відсутності у діях позивача ознак  події і складу адміністративного правопорушення п.11.5 ПДР.
Щодо позовних вимог про визнання незаконними дій інспектора УПП в Київській області Харченка Д.М.  колегія суддів зазначає наступне.  
Згідно зі ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. 
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. 
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію". 
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. 
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015   № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853 (далі по тексту – Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. 
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123,статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП. 
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. 
Отже, складення постанови у справі про адміністративне правопорушення є встановленим законом повноваженням відповідача, яке він зобов`язаний реалізувати у випадку наявності обґрунтованих підстав вважати, що водій порушив Правила дорожнього руху. 
Колегія суддів зауважує, що виходячи зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги, незаконність дій відповідача Дяченко ОСОБА_2 В. фактично пов`язує з протиправністю винесеної постанови про притягнення його до  адміністративної відповідальності. 
Згідно зі ст.287 КАС України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом. 
Виходячи із системного аналізу вищевказаних положень закону, колегія суддів дійшла висновку, що у випадку встановлення порушень, поліцейським приймається постанова у справі про адміністративне правопорушення і саме така постанова має безпосередній вплив на стан суб`єктивних прав та обов`язків особи, відносно якої складено постанову. У разі судового оскарження постанови при вирішенні спору судом підлягають оцінці і підстави притягнення до адміністративної відповідальності, а також проводиться перевірка доведеності факту порушення водієм правил дорожнього руху. 
Враховуючи, що поліцейським УПП в Київській області Харченком Д.М. фактично реалізована його компетенція на розгляд справи про адміністративне правопорушення, в результаті чого винесено рішення – постанову про накладення адміністративного стягнення, оспорювані дії щодо складення постанови не є такими, що порушують права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов`язків, а тому визнання незаконними дій не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки оскаржувані дії відповідача не є юридично значимими для позивача. 
В спірних правовідносинах актом, що має певні правові наслідки, породжує права та обов`язки для платника податків є постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2095368 (акт індивідуальної дії), прийнята в результаті таких дій.
На підставі вищевикладеного, за наявності у відповідача встановленого законом права на розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, колегія суддів вважає, що належним та достатнім способом захисту прав позивача у спірних відносинах є саме скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, а в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача слід відмовити.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.
Беручи до уваги вищенаведене, рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13.03.2020 по справі № 632/276/20 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.
Керуючись ч.4 ст. 229, ч.4 ст. 241, ст. ст.243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13.03.2020 року по справі № 632/276/20  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до інспектора рядового поліції першого батальйону першої роти у місті Бориспіль Управління патрульної поліції Київської області Харченка Дмитра Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, визнання дій протиправними - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 11.02.2020 серії ЕАК № 2095368 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Т.С. Перцова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій