УХВАЛА
 
27 травня 2020 року
м. Київ
справа № 754/10733/17
провадження № 51-2469 ск 20
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її положень, зокрема п. 4 ч. 2 та ч. 3, не було додержано.
Згідно з цими положеннями у касаційній скарзі зазначається обґрунтування заявлених вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність судових рішень. 
Суд касаційної інстанції (далі – Суд) є судом права, а не факту і може скасувати чи змінити оскаржені рішення лише на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 433 вказаного Кодексу Суд не перевіряє висновків щодо фактичних обставин справи, а при здійсненні провадження виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій. Не належить до компетенції Суду й перевірка повноти здійснення провадження. 
Зазначене захисник залишив поза увагою. Усупереч законодавчим приписам у поданій скарзі не викладено обґрунтування явної несправедливості призначеного покарання, як це встановлено ст. 414 КПК, отже, й необхідності зміни оспорюваного вироку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу, зважаючи на положення статей 50, 65 Кримінального кодексу України та на особливості правозастосування ст. 69 вказаного Кодексу. 
Також попри те, що вирок переглядався в апеляційному порядку, у скарзі не викладено в аспекті статей 127–129, 370, 404, 413, 414, 419 КПК обґрунтування допущення апеляційним судом таких порушень норм права, які є істотними та тягнуть за собою обов`язкову зміну ухвали на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК. Не погоджуючись із розміром сум, стягнутих із засудженого у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди, скаржник не наводить аргументів, які би доводили несправедливість прийнятого рішення, з огляду на необоротність наслідків вчиненого кримінально караного діяння.
Водночас у касаційній скарзі міститься посилання на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не може бути предметом перевірки в порядку касаційної процедури. 
Відповідно до ч. 3 ст. 427 вказаного Кодексу, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                               ОСОБА_3