ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/2618/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача  Шальєвої В.А.
суддів:                          Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області в особі Маловисківського районного сектору на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 р. (суддя Петренко О.С.) в справі № 340/2618/18 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області в особі Маловисківського районного сектора про визнання  рішення протиправним,  зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області в особі Маловисківського районного сектора про визнання  протиправною відмови Маловисківського  районного сектору  УДМС у видачі ОСОБА_2 у зв`язку з досягненням 14-річного віку паспорту громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ;  зобов`язання оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з досягненням 14-річного віку  паспорт громадянина України у формі книжечки. 
          Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від  23.12.2019 р. позов задоволено, визнано протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області в особі Маловисківського районного сектора  у видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку з досягненням 14-річного віку   паспорта громадянина  України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого  постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ; зобов`язано УДМС в особі Маловисківського РС оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  в зв`язку з досягненням 14-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-ХІІ.
          В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав його необґрунтованості, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вказує на неврахування судом першої інстанції приписів Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон № 5492-VІ), Порядку  оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 745 від 26.10.2016 р., Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.02.1992 р. № 2503-ХІІ, щодо того, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить  безконтактний електронний носій.  Крім того,  вказує, що у зв`язку з досягненням 14-річного віку можливе оформлення виключно паспорта громадянина України у формі картки з безконтактним носієм, як це передбачено  ч. 2 ст. 21 Закону України № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». 
          У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулась до Маловисківського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області із заявою щодо оформлення і видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого  постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.
17.07.2019 року Маловисківський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області листом за вих. №3523-426/3523.1-19 відмовив у видачі такого паспорту, посилаючись на  Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», відповідно до якого оформлення і видача паспорта громадянина України здійснюється розпорядником ЄДДР у формі картки.
Суд першої інстанції вважав, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.
Відповідно, суд першої інстанції  дійшов висновку, що норми  Закону № 5492-VI  на відміну від норм Положення № 2503-XII не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог  ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції.
Вказані обставини стали підставою для задоволення позову судом першої інстанції.
Суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позову, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1  звернулась  до Маловисківського районного сектору із заявою про видачу її неповнолітньому сину ОСОБА_2 у зв`язку з досягненням 14-річного віку паспорту громадянина України виключно у вигляді паспортної книжечки.
Листом № 3523-426/3523.1-19 від 17.07.2019 р. Маловисківським районним сектором  повідомлено ОСОБА_1  про неможливість оформлення паспорта громадянина України у  формі паспортної книжечки із посиланням  на  Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», відповідно до якого оформлення і видача паспорта громадянина України здійснюється розпорядником ЄДДР у формі картки. Крім того, із посиланням на постанову № 302, Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України № 456 повідомлено, що оформлення та видача паспорта громадянина України зразка 1994 року сину позивача можливе лише після надання документів за переліком, встановленим  пунктом 1 розділу ІІІ порядку.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Статтею 5 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року   №    2235-III  встановлено, що документом, що підтверджують громадянство України, зокрема,    є    паспорт громадянина України.
Відповідно до вказаної норми  постановою Верховної Ради    України від 26 червня 1992 року № 2503-XII  затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення № 2503-ХІІ).
За приписами пунктів 2, 3 Положення № 2503-ХІІ паспорт громадянина України    видається кожному     громадянинові    України    центральним    органом    виконавчої влади,    що    реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Бланки     паспортів    виготовляються    у    вигляді    паспортної книжечки або паспортної картки за     єдиними     зразками,     що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктами 5, 6    Положення № 2503-ХІІ паспортна книжечка    являє    собою    зшиту    внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм,    що складається з обкладинки та 16 сторінок.
Усі сторінки    книжечки    пронумеровані    і    на    кожній    з     них зображено Державний    герб    України    і    перфоровано    серію та номер паспорта.
У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис « Україна », нижче - зображення Державного герба України, під ним    - напис «Паспорт». 
На внутрішньому    лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче    -    напис    «Паспорт    громадянина України».
На першу і    другу    сторінки    паспортної    книжечки    заносяться прізвище, ім`я та по батькові,    дата і місце народження. На першій сторінці також    вклеюється    фотокартка    і    відводиться    місце    для підпису його власника.    На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган,    що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою.
Перша сторінка    або    перший    аркуш    після    внесення    до них відповідних записів    та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У    разі    заклеювання    плівкою    усього    аркуша    записи та фотокартка печатками не засвідчуються.
Третя, четверта,    п`ята    і    шоста    сторінки    призначені    для фотокарток, додатково вклеюваних до паспорта, а    сьома,    восьма    і дев`ята - для особливих відміток. На десятій    сторінці    робляться відмітки про сімейний стан власника    паспорта,    на    одинадцятій    - шістнадцятій    -    про    реєстрацію     постійного місця проживання громадянина.
На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор.
На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано    витяг    з цього Положення.
Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється.
Наведені правові норми є чинними, отже підлягають застосуванню.
20 листопада 2012 року    прийнятий  Закон України № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон № 5492-VI).
Відповідно до  ст. 4 Закону № 5492-VI    Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих    Конституцією України    свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до ч. 1    ст. 13    Закону № 5492-VI    документи, оформлення яких передбачається цим    Законом    із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України.    
Частинами 1, 2, 4, 5    ст. 14  Закону №  5492-VI  передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
За правилами ч. 3 ст. 13, ч. 4 ст. 21 Закону № 5492-VI    паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій (безконтактний електронний носій - імплантована у бланк документа безконтактна інтегральна схема для внесення персональних даних, параметрів, у тому числі біометричних, що дає змогу здійснювати комплекс заходів, пов`язаних з верифікацією особи, та може використовуватися як засіб електронного цифрового підпису у випадках, передбачених законом - п. ч.1 ст.3 Закону).
Відповідно    ч. 2  ст. 21    Закону № 5492-VI    в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.
Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2  постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України»  (далі - постанова № 302) запроваджено із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру: 
з 1 січня 2016 р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією  постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого    Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. N 2503-XII;
з 1 листопада 2016 р. оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією  постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією  постановою.
Пунктом 3  постанови № 302   установлено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією  постановою, паспорт  громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією  постановою, з 1 листопада 2016 р. припиняється.
Пунктом 131 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого  постановою    Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302,    передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься, зокрема,    така інформація: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи).
Отже, безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, бажання позивача отримати паспорт у формі книжечки обумовлене власними переконаннями та запереченнями обставин здійснення обліку персональних даних у Єдиному державному        демографічному реєстрі та запереченням щодо використання імплантованого безконтактного електронного носія у бланку документу.        
Пунктами 21 та 22 частини 1 статті 5 КАС України визначено, що  типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги;  зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.
За приписами частини 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Великою Палатою Верховного Суду 19.09.2018 р. ухвалена остаточна постанова в зразковій справі 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) за позовом фізичних осіб до територіального органу Державної міграційної служби України. 
Великою Палатою Верховного Суду зазначено ознаки цієї типової справи:
а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого  Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;
б) відповідач - територіальні органи ДМС України;
в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних данних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого  Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.
Ця справа відповідає вище визначеним ознакам типової справи, оскільки позивачем є фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки,  відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого  Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;  відповідач є територіальним органом ДМС України;  предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних данних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки   відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого  Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.
Таким чином, ця справа є типовою, у зв`язку з чим при вирішенні справи  відповідано до частини 3 статті 291 КАС України суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Великою Палатою Верховного Суду України в постанові від 19.09.2018 р.  в зразковій справі 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) викладені наступні правові висновки.
Норми  Закону № 5492-VI  на відміну від норм Положення № 2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог  ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції.
Перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене  законом таке обмеження, чи відповідає обмеження «нагальній суспільній потребі», тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine» від 14 червня 2007 року). Установленість обмежень  законом  передбачає чіткість і доступність  закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого  закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (див. рішення ЄСПЛ у справі «GropperaAG and Others v. Switzerland» від 28 березня 1990 року).
Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у виглядікартки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
За зазначеними підставами Велика Палата Верховного Суду вказала на протиправність дій територіального органу ДМС з відмови у видачі особі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт № 2503-ХІІ.
Крім того,  Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець, приймаючи  Закон № 1474-VIII, яким внесено зміни до  Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений  Конституцією України  та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України, на якій діяло два нормативних акта: Положення про паспорт № 2503-XII і Постанова № 302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягнені відповідного віку органи УДМС    проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов`язані отримувати новий паспорт у формі ID -картки, який має обмежувальний термін 10 років (ч. 3  ст. 21 Закону № 5492-VI), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному  законі  не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві. Оскільки дії Відділу УДМС розглядаються як дії держави в цілому, і такі дії порушують основоположні права громадян, то вони визнаються протиправними.
Враховуючи приведені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у зразковій справі, суд погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову.
Також суд  вважає за необхідне зазначити наступне. 
Судом встановлено, що матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 , який досяг 14-річного віку,  подана заява до Маловисківського районного сектору  про видачу паспорту громадянина України виключно  у формі паспортної книжечки.
На цю заяву Маловисківським районним сектором УДМС  листом  повідомлено ОСОБА_1 про можливість оформлення паспорта громадянина України в формі картки, що містить безконтактний електронний носій. В цьому листі відповідачем не повідомлялось про невідповідність форми заяви приведеному вище Порядку. 
У листі відповідачем зазначено про можливість видачі паспорту у разі  надання документів за переліком, визначеним у пункті 1 розділу ІІІ Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, проте не вказано, яких документів не подано заявником. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 р. № 398  внесено зміни до пункту 3 постанови № 302 та доповнено  абзацом такого змісту: «Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.».
Наказом Міністерства внутрішніх справ України №456 від 06.06.2019 р., зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.06.2019 р. за №620/33591, затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі - Тимчасовий порядок №456), який визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.
Так, пунктом 1 розділу ІІІ «Оформлення паспорта вперше» Тимчасового порядку № 456 визначено, що для оформлення паспорта особа, яка досягла 16-річного віку, або її законний представник (далі - заявник) подає:  1) заяву; 2) рішення суду; 3) свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави; 4) оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків (або одного з них), що на момент народження особи перебували(в) у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України). У разі відсутності таких документів або в разі, якщо батьки (чи один із батьків) такої особи на момент її народження були (був) іноземцями(ем) або особами(ою) без громадянства, або в разі набуття особою громадянства України на території України подається довідка про реєстрацію особи громадянином України;  5) дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 6) довідку про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання особи; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомної особи, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).
Зважаючи на те, що відповідачем не обґрунтовано підстав для відмови у видачі неповнолітньому паспорту зразка 1994 року, не зазначено, які документи не подані, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що відмова у оформленні паспорту у формі книжечки є протиправною, а належним способом захисту прав неповнолітнього є зобов`язання оформити паспорт зразка 1994 року.
Доводи апелянта відрізняються від підстав, за якими відмовлено неповнолітньому в оформленні паспорту при досягненні 14-річного віку.
Так, єдиним доводом апелянта є неможливість видачі особі, що досягла 14-річного віку паспорту у формі книжечки.
За змістом пункту 1 розділу І Тимчасового порядку № 456 цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до  абзацу п`ятого  пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року  № 398  «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302»,  Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII (в редакції постанови Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року № 719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.
Відповідно до пункту 2 цього порядку паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року  № 353  «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України».
Пунктом 3 Тимчасового порядку № 456 встановлено, що оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи ДМС):
1) особі, яка досягла 16-річного віку,- на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі - заява) за зразком, наведеним у  додатку 1  до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто;
2) особі, яка досягла 16-річного віку та яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною,- на підставі заяви одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники).
Разом з тим, частиною 2 статті 21  Закону № 5492-VI   чітко встановлено, що кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.
Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Порядком № 302 також визначено, що кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт (пункт 3).
Таким чином, положення Тимчасового порядку № 456 щодо оформлення та видачу паспорта громадянина України особам, що досягли 16-річного віку, не відповідають ані Закону № 5492-VI, ані Порядку № 302, тому в силу частини 3 статті 7 КАС України, яка передбачає, що у разі невідповідності правового акта  Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України, суд не застосовує положення Тимчасового порядку № 456 щодо оформлення паспорту зразка 1994 року особам тільки після досягнення 16-річного віку. 
Крім того, в контексті правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених  в постанові від 19.09.2018 р.  в зразковій справі 806/3265/17 (Пз/9901/2/18), щодо наявності у громадянина України права на отримання паспорту у формі книжечки суд вказує, що кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, має право на отримання паспорту громадянина України зразка 1994 року. 
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243, 291,  308, 311,  315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області в особі Маловисківського районного сектору на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 р. в справі № 340/2618/18 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 р. в справі № 340/2618/18 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області в особі Маловисківського районного сектора про визнання  рішення протиправним,  зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття 15.06.2020 р.  та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повне судове рішення  складено 15.06.2020 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко