Ухвала    
 
31 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 583/3283/19
провадження № 61-4645ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,                Курило В. П.,
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 30 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний виділ в натурі частки майна співвласника, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                        ОСОБА_2 , в якому просила:
 
- провести реальний виділ в натурі частки зі спільного часткового майна у вигляді будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши їй зі складу домоволодіння 58/100 ідеальних частин, а відповідачу ОСОБА_2 - залишити на праві власності 42/100 ідеальних частин домоволодіння;
 
- сарай  та колодязь залишити у її приватній власності;
 
- тамбур а1 та погреб В залишити у приватній власності ОСОБА_2 ; 
 
- 1/2 частину гаражу Б та 1/2 частину огорожі № 1, 2 залишити у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від                                   12 листопада 2019 року позов задоволено.
Проведено в натурі реальний виділ частки зі спільного часткового майна будинковолодіння, а саме: житлового будинку «А-1Жа-а2» з приміщеннями               1-1 площею 12,10 кв. м, 1-2 площею 4,9 кв. м, 1-3 площею 2,0 кв. м, 1-4 площею 17,8 кв. м, 1-5 площею 11,4 кв. м, 2-2 площею 8,2 кв. м, 2-3 площею 8,9 кв. м, 2-4 площею 16,2 кв. м, загальною площею - 81,5 кв. м, з окремими входами-виходами, господарських споруд та надвірних будівель на території подвір`я і гаражу «Б», сарай «б», погріб «В», ворота № 1, огорожа № 2, колодязь «к» за адресою: АДРЕСА_1 .
Виділено ОСОБА_1 у власність частину житлового будинку «А-1Ж» зі складовими: житлову кімнату 2-3 площею 8,9 кв. м, житлову кімнату 2-4 площею 16,2 кв. м, житлову кімнату 2-5 площею 7,0 кв. м, прибудову а веранди 2-2 площею 8,2 кв. м, тамбур 2-1 площею 5,9 кв. м, загальною площею - 46,2 кв. м, житловою площею 32,1 кв. м, що складає ідеальну частку 58/100 частин будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Залишено у власності ОСОБА_2 частину житлового будинку «А-1Ж» зі складовими: житлову кімнату 1-4 площею 10,7 кв. м, житлову кімнату 1-5 площею 11,4 кв. м, коридор 1-2 площею 4,9 кв. м, кладову 1-3 площею                             2,0 кв. м, санвузол 1-6 площею 4,5 кв. м, прибудову а (І) кухня 1-1 площею                   7,6 кв. м, загальною площею 43,9 кв. м, житловою площею 22,1 кв. м, що складає ідеальну частку 42/100 частин будинковолодіння за адресою:                          АДРЕСА_1 .
Виділено ОСОБА_1 у власність сарай «б» та колодязь «к» за адресою:                 АДРЕСА_1 .
Залишено у власності ОСОБА_2 тамбур «а1» площею 2,8 кв. м та погреб «В» за адресою: 
АДРЕСА_1 » та огорожі № 1 , 2 залишено у спільній частковій власності                  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету 384,20 грн судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 2 000 грн та 384,20 грн судового збору, а всього - 2 384,20 грн судових витрат.
Постановою Сумського апеляційного суду від 30 січня 2020 року рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада                      2019 року залишено без змін.
 
07 березня 2020 року (згідно з відміткою на поштовому конверті)                                        ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 30 січня 2020 року. 
 
В касаційній скарзі заявник не погоджується з указаними судовими рішеннями в частині вирішення питання щодо відшкодування понесених нею судових витрат, просить скасувати оскаржувані судові рішення в цій частині та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути судові витрати в повному обсязі.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                  01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що вартість 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на приватній земельній ділянці загальною площею 0,0708 га, становить 53 565 грн.   
 
Ціна позову у даній справі становить 107 130 грн (53 565 х 2), яка станом на  01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн).
 
Отже, зазначена справа не підлягає касаційному оскарженню.
Верховним Судом не встановлено випадків, передбачених пунктом                           2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню.
Разом із тим, Касаційний цивільний суд вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 30 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний виділ в натурі частки майна співвласника.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                             Є. В. Коротенко
 
                                                                                                   А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                    В. П. Курило