СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2020 р.                                                                 Справа № 905/1952/19  

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Гребенюк Н.В. , суддя  Радіонова О.О. 
при секретарі Казаковій О.В.
за участю представників сторін:
позивача – не з`явився,  
відповідача –не з`явився,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.434) на рішення господарського суду   Донецької області від 24.12.2019 (суддя Бокова Ю.В., повний текст складено 27.12.2019) у справі №905/1952/19
за позовом Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ
до Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” , Донецька область, м.Краматорськ,
про стягнення 4  322,89 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго”   про стягнення заборгованості в загальному розмірі 4322,89 грн., з яких: 3% річних – 1 145,30 грн.,  інфляційні втрати - 3177,59 грн. за неналежне виконання відповідачем договору постачання природного газу №4769/1617-ТЕ-6/8 від 26.09.2016.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач, в порушення п.6.1 договору №4769/1617-ТЕ-6/8 від 26.09.2016, не своєчасно виконав свої зобов`язання з оплати поставленого в грудні 2016, січні 2017, березні 2017, квітні 2017  природного газу, у зв`язку з чим, позивач  просив суд стягнути з відповідача 3% річних та  інфляційні втрати на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, ст.230 Господарського кодексу України.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.12.2019 у справі №905/1952/19 в позові відмовлено.
В наведеному рішенні суд першої інстанції встановив, що оплата за поставлений позивачем у спірний період природний газ здійснена відповідачем на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків. Як зазначив місцевий господарський суд, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, АТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” у такий спосіб погодилося із зміною порядку та строків проведення розрахунків за договором №4769/1617-ТЕ-6/8 від 26.09.2016, у зв`язку з чим відсутні підстави для нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних втрат.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Позивач із вказаним рішенням не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права,  просить це рішення скасувати  та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В апеляційній скарзі позивач посилається на п.6.1 договору, в якому  сторони узгодили, що підписання сторонами спільних протокольних рішень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором. Таким чином, на думку позивача, до спірних правовідносин сторін необхідно застосовувати умови договору, який є обов`язковим для виконання сторонами.  Як зазначає позивач, державою передбачений механізм перерахування субвенцій, проте не врегульовано питання імплементації цих відносин при здійсненні розрахунків за природний газ між постачальником і покупцем, а тому сторони вправі, керуючись принципом свободи договору, конкретизувати умови договору щодо платежів, здійснених на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків. На підставі викладеного, позивач вважає, що внаслідок укладення спільних протокольних рішень сторонами не змінювалися порядок і строки проведення розрахунків за договором. 

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.
В судове засідання 09.06.2020 позивач та відповідач не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Позивач надіслав суду клопотання про розгляд справи без участі його представника (а.с.190).
Клопотань  про відкладення розгляду справи від сторін не надходило.
Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час  і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, а також подання позивачем (апелянтом) клопотання про розгляд справи без його участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу без участі представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного  апеляційного господарського суду встановила наступне.
26.09.2016 між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (далі – постачальник) та Обласним комунальним підприємством “Донецьктеплокомуненерго”     (далі – споживач) укладено договір постачання природного газу № 4769/1617-ТЕ-6/8  (далі – договір), відповідно до        п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (а.с.15).  
Договір підписано з протоколом розбіжностей (а.с.24).
Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п.1.2 договору).
Відповідно до п. 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 145 тис. куб. м.
За умовами п.3.4 договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачу у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. 
Ціну за 1000 куб. м природного  газу сторони обумовили   в п. 5.2 договору.
Порядок здійснення оплати передбачений пунктом п. 6.1 договору, відповідно до якого, оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа місяця (включно), наступного за місяцем поставки газу.
Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладання договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 “Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій” спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків та умов розрахунків за ним договором.
Відповідно до пункту 8.3 договору, викладеного в протоколі розбіжностей, з урахуванням пункту 11.3. цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до Порядку № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до  статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє  в частині реалізації газу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення  (п.12.1  договору).

Додатковою угодою №2 від 31.03.2017 до договору, пункт 2.1 розділ 2 договору доповнено абзацом у наступній редакції: «Постачальник передає споживачу в період з 01.04.2017 по 30.09.2017 (включно) природний газ обсягом до 5 тис. куб. метрів» (а.с.29).

Як  свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, на виконання  п.2.1 договору позивачем в грудні 2016, січні 2017, березні 2017, квітні 2017  було передано відповідачу природний газ на загальну суму 416183,62 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.12.2016, від 31.01.2017, від 31.03.2017, від 30.04.2017
Вказані акти підписані сторонами та  скріплені їх печатками (а.с.31-34).

З матеріалів справи вбачається, що між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Донецькій області, Обласним комунальним підприємством “Донецьктеплокомуненерго” та Національною акціонерною компанією “Нафтогаз України” з метою погашення взаємної заборгованості укладено низку спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України №619 від 24.01.2017, №1092 від 16.02.2017, №2220 від 18.04.2017, №2941 від 19.06.2017 (а.с.35-47).
Предметом вказаних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".
Згідно п. 3 спільних протокольних рішень, сторони зобов`язуються перерахувати кошти наступній стороні, а сторона остання (НАК «Нафтогаз України») – до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.
Відповідно до п. 4 спільних протокольних рішень, сторони, що підписали це спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови Уряду від 11.01.2005 року №20 та Порядку проведення розрахунків, за невиконання своїх зобов`язань за цими спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України. 
Згідно п. 5.2, спільне протокольне рішення набирає чинності з моменту його підписання всіма сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням .

Оплата відповідачем поставленого у спірний період природного газу  за договором постачання природного газу №4769/1617-ТЕ-6/8 від 26.09.2016 року відбулося на підставі спільних протокольних рішень наступним чином: 
- спільне протокольне рішення №619 від 24.01.2017 року на суму 159 432,88 грн. за природний газ, поставлений у грудні 2016 року (а.с.35);
- спільне протокольне рішення №1092 від 16.02.2017 року на суму 157 416,54 грн. за природний газ, поставлений у січні  2017 року (а.с.38);
- спільне протокольне рішення №2220  від 18.04.2017 року на суму 87 544,56 грн. за природний газ, поставлений у березні  2017 (а.с.41);
- спільне протокольне рішення №2941  від 19.06.2017 року на суму 11 789,64 грн. за природний газ, поставлений у квітні 2017 (а.с.44).

Таким чином, відповідач повністю оплатив поставлений позивачем природний газ на суму 416  183,62 грн., що підтверджено і відображено в довідці АТ «НАК Нафтогаз України» про операції за договором “ 4769/1617-ТЕ-6/8” та довідці про сальдо за період з 01.10.2016 по 31.05.2018 (а.с.48, 49).

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на суму основного боргу, посилаючись на порушення відповідачем визначених  п.6.1 договору строків  оплати поставленого природного газу. 
При цьому, позивач посилається на п.8.3 договору, за умовами якого, підписання сторонами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків не звільняє відповідача від обов`язку сплатити платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на суму заборгованості за цим договором. 

Судова колегія  враховує наступне.
В  статті     7 Господарського кодексу України  визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються  Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.
За змістом частин     1- 3  статті     12 Господарського кодексу України  держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. 
Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції із державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати … за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні. 
Постановою  Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 затверджено  «Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі-Порядок №20).
Як вбачається зі змісту Порядку №20, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.
Згідно з пунктом     1.2 Порядку №20,  розрахунки, передбачені в пункті     1.1 розділу     І цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі … спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку     1 до цього Порядку.
Усі учасники розрахунків зобов`язані забезпечувати підписання спільних протокольних рішень на проведення розрахунків протягом 2 робочих днів із дня отримання таких спільних протокольних рішень (пункт     1.5 Порядку №20).

Наведене свідчить про адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів із виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг і житлових субсидій населенню, зокрема на оплату природного газу.
Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком №20, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня отриманих пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).
Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.
Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій.
Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, яким є, зокрема,   постанова Кабінету Міністрів України від    11.01.2005 №   20.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору №4769/1617-ТЕ-6/8 від 26.09.2016 року у частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування та чинність яких не     залежать від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.
Таким чином, підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, аніж той, який був урегульований договором, порядок розрахунків. 

Аналогічний висновок щодо застосування норм права (статті 625 Цивільного кодексу України) викладено в постанові об`єднаної палати Верховного суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18, а також в низці інших постанов Верховного Верховного Суду, зокрема, від 14.05.2020 у справі №925/1311/18, від 24.02.2020 у справі №917/686/19.

Судова колегія зазначає, що для застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у частині     2  статті     625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання.  
Як свідчать матеріали справи, сторони належним чином виконали умови спільних протокольних рішень, оплату вартості отриманого природного газу здійснено відповідачем у повному обсязі на підставі підписаних спільних протокольних рішень.
Матеріалами справи не підтверджується наявність суми боргу, яку відповідач сплатив за рахунок власних коштів.
Враховуючи наведене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції  про відсутність підстав для нарахування та стягнення з відповідача інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих позивачем.

В апеляційній скарзі позивач посилається на п.6.1 договору, в якому сторони узгодили, що підписання сторонами спільних протокольних рішень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.
Судова колегія враховує, що пункт 6.1 договору купівлі-продажу природного газу, стягнення за яким було предметом позову  у справі №924/296/18, так само як і пункт 6.1 договору №4769/1617-ТЕ-6/8 від 26.09.2016 року, стягнення за яким є предметом позову у цій справі №905/1952/19, містив тотожні умови про те, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до Порядку №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором. 
Аналогічно у справі №917/686/19 договором купівлі-продажу природного газу (п.п.6.1,8.3) було передбачено, що укладення договорів про організацію взаєморозрахунків не змінює строків та умов розрахунків за договором та не звільняє споживача від обов`язку сплатити платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. 
Верховний Суд в постанові від 24.02.2020 у вказаній справі №917/686/19 дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення зі споживача 3% річних та інфляційних втрат, оскільки держава фактично визначила спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ (шляхом надання субвенцій з державного бюджету місцевим  бюджетам для погашення заборгованості щодо різниці між фактичною вартістю теплової енергії та затвердженими тарифами, а також надання пільг та житлових субсидій населенню)  і споживачем не було порушено положення Порядку №20. 
Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення.  
Враховуючи наведене,  посилання позивача на п.6.1, п.8.3 договору постачання природного газу є безпідставними, оскільки  грошові зобов`язання сторін договору в частині, яку держава компенсувала за рахунок коштів державного бюджету, регулюються нормами бюджетного законодавства, застосування яких не залежить від наявності відповідних умов в договорі.  

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального  і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2019  року  у справі №905/1952/19 – без змін.
З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.
Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282,  Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення 
Рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2019 року у справі        №905/1952/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.06.2020р.

Головуючий суддя                                                                    О.Є. Медуниця

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           О.О. Радіонова