Постанова
Іменем України
 
20 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 370/3028/14-ц
 
провадження № 61-11842 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,        Шиповича В. В.,
 
позивач - публічне акціонерне товариство «Енергобанк»; 
відповідачі:  ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю «Гудвіл 7»;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Паламарчука Віталія Віталійовича на постанову Київського апеляційного суду від 15 травня 2019 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперського Т. Ц., Фінагеєва В. О., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2014 рокупублічне акціонерне товариство «Енергобанк» (далі -                    ПАТ «Енергобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Гудвіл 7» (далі - ТОВ «Гудвіл 7») про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Позовна заява мотивована тим, що 27 серпня 2008 року між                                               акціонерним банком «Енергобанк» (далі - АБ «Енергобанк»), правонаступником якого є ПАТ «Енергобанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 20841 зі змінами та доповненнями, внесеними згідно додаткових угод від 04 листопада                           2008 року, від 05 лютого 2009 року, від 28 грудня 2009 року, від 18 червня        2010 року, від 30 листопада 2011 року, за умовами якого банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 11 379 549,22 грн на строк з                              27 серпня 2008 року по 26 серпня 2013 року з виплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25 % річних.
З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 27 серпня 2008 року між АТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 (іпотекодавець) передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, загальною площею 4,4689 га, розташовану на території Копилівської сільської ради у с. Северинівка Макарівського району Київської області, кадастровий номер 3222783200:05:012:0045, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 513489, виданого Макарівським райвідділом земельних ресурсів 09 жовтня 2006 року.
Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 27 серпня 2008 року між АТ «Енергобанк» та                             ТОВ «Гудвіл 7» укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого                       ТОВ «Гудвіл 7» (іпотекодавець) передало в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, загальною площею 1,6800 га, кадастровий номер 3222783200:05:013:0019, та земельну ділянку, загальною площею 1,8609 га, кадастровий номер 3222783204:02:007:0039, розташовані на території Копилівської сільської ради у с. Северинівка Макарівського району Київської області, цільове призначення яких - для будівництва та обслуговування житлового будинку, належних на праві власності ТОВ «Гудвіл 7».
У порушення взятих на себе зобов`язань, ОСОБА_2 здійснив лише часткове повернення отриманих в кредит коштів та сплату відсотків за користування кредитом, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 20 листопада 2014 року складає 11 379 549,22 грн - заборгованості за кредитом та 1 375 615,35 грн - заборгованості за відсотками, що разом становить 12 755 164,57 грн.
 
Ураховуючи викладене, посилаючись на неналежне виконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором,                ПАТ «Енергобанк» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 серпня 2008 року № 20841 звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ПАТ «Енергобанк» на земельну ділянку, загальною площею 4,4689 га, кадастровий номер 3222783200:05:012:0045, розташовану у с. Северинівка Макарівського району Київської області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, земельну ділянку, загальною площею 1,6800 га, кадастровий номер 3222783200:05:013:0019, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлових будинків, та земельну ділянку, загальною площею 1,8609 га, кадастровий номер 3222783204:02:007:0039, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовані за тією ж адресою.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 
 
Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області                                   від 04 березня 2015 року у складі судді Тандира О. В. позов ПАТ «Енергобанк» задоволено.
У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 серпня 2008 року № 20841, укладеного між АБ «Енергобанк», правонаступником якого є ПАТ «Енергобанк», та ОСОБА_2 у розмірі 12 726 771 грн, звернуто стягнення на предмети іпотеки за іпотечним договором                                       від 27 серпня 2008 року, зареєстрованим у реєстрі за № 7231, та іпотечним договором від 27 серпня 2008 року, зареєстрованим у реєстрі за № 7229, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н. В., шляхом визнання права власності за ПАТ «Енергобанк» нерухоме майно: земельну ділянку, загальною площею 4,4689 га, яка належать ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ №513489 від 09 жовтня 2006 року, розташовану у с. Северинівка на території Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер 3222783200:05:012:0045, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд; земельну ділянку, загальною площею 1,6800 га, яка належать ТОВ «Гудвіл 7» на праві приватної власності на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 419374 від 17 квітня 2008 року, розташовану у с. Северинівка на території Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер 3222783200:05:013:0019, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку; земельну ділянку, загальною площею 1,8609 га, яка належать ТОВ «Гудвіл 7» на праві приватної власності на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку                              серії ЯБ № 513491 від 11 жовтня 2006 року, розташовану у с. Северинівка на території Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер 3222783204:02:007:0039, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку.
Відповідно до оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності                               ФОП ОСОБА_3 , станом на 23 жовтня 2014 року вартість земельної ділянки, площею 1,6800 га, кадастровий номер 3222783200:05:013:0019, що належить ТОВ «Гудвіл 7», становить 2 669 352 грн; вартість земельної ділянки, площею 1,8609 га, кадастровий номер 3222783204:02:007:0039, що належить ТОВ «Гудвіл 7», становить 2 956 784 грн; вартість земельної ділянки, площею 4,4689 га, кадастровий номер 3222783200:05:012:0045, що належить                  ОСОБА_1 , становить 7 100 635 грн. Разом оцінка земельних ділянок становить 12 726 771 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що іпотечними договорами передбачено право іпотекодержателя на набуття у власність предмета іпотеки в разі порушення боржником умов кредитного договору.
 
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 22 грудня                   2018 року у задоволенні заяви ліквідатора ТОВ «Гудвіл 7» арбітражного керуючого Юдицького О. В. про перегляд заочного рішення Макарівського районного суду Київської області від 04 березня 2015 року відмовлено. 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2019 року апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ «Гудвіл 7» арбітражного керуючого Юдицького О. В. задоволено частково.
Заочне рішення Макарівського районного суду Київської області                              від 04 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у  задоволенні позову ПАТ «Енергобанк» відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені передати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.
При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У червні 2019 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Паламарчук В. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив оскаржуване судове рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                               від 08 серпня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 370/3028/14-ц із Макарівського районного суду Київської області. 
 
У вересні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, поновивши строк на апеляційне оскарження ліквідатору ТОВ «Гудвіл 7» арбітражному керуючому Юдицькому О. В. майже через чотири роки після ухвалення судом першої інстанції судового рішення, порушив принцип правової визначеності, безпідставно відмовив у задоволенні позову, позбавивши позичальника та іпотекодавців відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання. Крім того, судом апеляційної інстанції не враховано, що на момент перегляду заочного рішення суду першої інстанції майно, яке було предметом спору, реалізовано через продаж на прилюдних торгах (аукціоні), переможцями аукціону визнано фізичних та юридичних осіб, з якими укладено відповідні договори купівлі-продажу, тому, скасовуючи судове рішення, яке тривалий час набрало законної сили, суд апеляційної інстанції знівелював непорушність права власності законних добросовісних набувачів вказаного майна. Суд апеляційної інстанції вийшов за межі апеляційної скарги ліквідатора ТОВ «Гудвіл 7» арбітражного керуючого Юдицького О. В., скасувавши рішення у повному обсязі, а не в частині вимог щодо                                    ТОВ «Гудвіл 7» .
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У вересні 2019 року арбітражний керуючий-ліквідатор ТОВ «Гудвіл 7» Юдицький О. В. подав до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки визнання права власності за іпотекодержателем на підставі рішення суду законом не передбачено.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що 27 серпня 2008 року між АБ «Енергобанк», правонаступником якого є ПАТ «Енергобанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 20841 зі змінами та доповненнями, внесеними згідно додаткової угоди від 04 листопада                        2008 року, додаткової угоди від 05 лютого 2009 року, додаткової угоди                             від 28 грудня 2009 року, додаткової угоди від 18 червня 2010 року, додаткової угоди від 30 листопада 2011 року, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 11 379 549,22 грн на строк з 27 серпня 2008 року по 26 серпня 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25 % річних (а. с. 10-11, 12-14, 15, 16, 17, 18, 19-20, 21, т. 1).
 
З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, між банком та ТОВ «Гудвіл 7», а також між банком та                           ОСОБА_1 укладено іпотечні договори. Так, за договором іпотеки                         від 27 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н. В. за реєстровим № 7229,                          ТОВ «Гудвіл 7» (іпотекодавець)передало в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку (кадастровий номер 3222783200:05:013:0019), площею 1,6800 га, розташовану у с. Северинівка Макарівського району Київської області, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 419374, виданого Макарівським районним відділом земельних ресурсів Київської області 17 квітня 2008 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02083300037, цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлових будинків, вартість якої станом на день укладення іпотечного договору становила 2 635 740 грн; земельну ділянку (кадастровий номер 3222783204:02:007:0039), площею 1,8609 га, розташовану у с. Северинівка Макарівського району Київської області, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 513491, виданого Макарівським районним відділом земельних ресурсів Київської області 11 жовтня 2006 року на підставі рішення Копилівської сільської ради від 11 липня 2006 року № 10-2-V, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 060, цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку, вартість якої станом на день укладення іпотечного договору становила 2 919 553 грн (а. с. 26-29, т. 1). 
 
Крім того, за договором іпотеки від 27 серпня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу       Звєрьковою Н. В. за реєстровим № 7231, ОСОБА_1 (іпотекодавець) передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку (кадастровий номер 3222783200:05:012:0045), площею 4,4689 га, розташовану у с. Северинівка Макарівського району Київської області, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 513489, виданого Макарівським районним відділом земельних ресурсів Київської області                    09 жовтня 2006 року на підставі рішення Копилівської сільської ради                                 від 11 липня 2006 року № 10-2-V, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 575, цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, вартість якої станом на день укладення іпотечного договору становила 6 995 730 грн (а. с. 22-25, т. 1).
 
За змістом пункту 2.1.4. договорів іпотеки, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з чинним законодавством у випадку, якщо в момент настання терміну виконання основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою згідно з цим договором, воно не буде виконане, письмово попередивши про це іпотекодавця.
 
Розділом 4 договорів іпотеки врегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Згідно з пунктом 4.4.1. цього договору, звернення стягнення на майно здійснюється іпотекодержателем шляхом позасудового врегулювання, згідно з яким іпотекодержатель набуває право від свого імені продати майно, або прийняти його у власність в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку».
 
Відповідно до пункту 4.4.2. договору, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
 
Встановлено, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти у передбаченому договором розмірі.
 
Позичальник належним чином взяті на себе зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим у нього перед банком станом на 20 листопада 2014 року виникла заборгованість у загальному розмірі 12 755 164,57 грн, з яких                          11 379 549,22 грн - заборгованість за кредитом, 1 375 615,35 грн - заборгованість за відсотками.
 
У зв`язку із невиконанням належним чином позичальником зобов`язань, банк звертався з вимогами від 25 вересня 2014 року за вих. № 2095/3/5.1,                                вих. № 2095/3/5.2, вих. № 2095/3/5.3, до позичальника та відповідачів (іпотекодавців) щодо повернення заборгованості за кредитним договором та відсотків за користування кредитом, яка в добровільному порядку не сплачена (а. с. 36-41, 42-46, 47-52, т. 1).
 
2.                 Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ПАТ «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Паламарчука В. В. задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
 
Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
 
У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
 
Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
 
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.
 
Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
 
Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.
 
При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.
 
Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
 
Такий висновок суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 21 березня 2018 року № 14-38цс18.
 
Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, як набуття права власності на нього на підставі рішення суду, не передбачено умовами іпотечних договорів, укладених між сторонами у справі, оскільки такий спосіб звернення визначений сторонами в договорах, як позасудовий.
 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд, відкриваючи апеляційне провадження у справі, що переглядається, не навів поважних причин пропуску заявником строку на апеляційне оскарження, не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд, поновлюючи заявнику строк на апеляційне оскарження, визнав зазначені в клопотанні причини такого пропуску поважними, з огляду на те, що ТОВ «Гудвіл 7» належним чином не було повідомлено про розгляд заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції, а копію ухвали про залишення заяви без задоволення скаржник отримав 04 лютого 2019 року, що підтверджується відповідними доказами.
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі апеляційної скарги ліквідатора ТОВ «Гудвіл 7» арбітражного керуючого Юдицького О. В., скасувавши рішення у повному обсязі, є безпідставними. Вирішуючи спір, апеляційний суд посилався на вимоги частини четвертої статті 367 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Встановивши, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про скасування рішення суду першої інстанції у  повному обсязі, а не лише в частині вимог щодо ТОВ «Гудвіл 7» .
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. 
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Паламарчука Віталія Віталійовича залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 15 травня 2019 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            
                                                                                                            О. М. Осіян
 
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                     В. В. Шипович