ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/640/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/4422/19 Категорія:  304090000 	Годік Л. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       04 травня 2020 року 

м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2019 року, у складі судді Годік Л.С., -

                                                       в с т а н о в и в : 

У вересні  2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду із позовом, вказавши, що ОСОБА_1 15.06.2013 року отримала кредит у АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 4500 грн. у вигляді  встановленого  кредитного ліміту  на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердив свою згоду  на  те,  що підписана  заява  разом  з  «Умовами та правилами надання   банківських послуг» та   «Тарифами  Банку», які викладені  на  банківському  сайті www.privatbank.ua складає  між нею та  банком  Договір про надання  банківських послуг,  що підтверджується підписом  у заяві.
Відповідач порушила  кредитні  зобов`язання, внаслідок чого  станом на 31.08.2019 р. сформувалась  заборгованість у  розмірі 12549,38 грн., яка складається з: 4542,20 грн.- заборгованість  за кредитом, 6333,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 573,78 грн. - штраф (процентна складова).
Позивач просив стягнути на його користь з відповідача борг за кредитним договором б/н від 15.06.2013 року у сумі 12549,38 грн. та судові витрати по справі в сумі 1921,00 грн.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2019 року  позов  задоволено частково. Вирішено стягнути  з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у  розмірі 4542,20 грн.  за кредитним  договором б/н від 15.06.2013  року та судові витрати  у вигляді судового збору 695,20 грн. В  задоволені  решти вимог відмовлено.
Рішення в частині задоволення позовних вимог мотивоване встановленням факту отримання та використання відповідачем кредитних коштів, які в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав останнього, в зв`язку із чим відповідач зобов`язаний виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд виходив із відсутності підстав вважати, що банк при укладенні договору дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону №1023-XІI про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
20 лютого 2020 року АТ КБ «Приватбанк» подав на вказане рішення апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2019 року, в частині відмови у стягненні суми скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В апеляційній скарзі зазначили, що позиція Великої Палати Верховного Суду від           3 липня 2019 у справі №342/180/17 не може бути взята до уваги у даній справі, оскільки висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб.
Скаржник посилається на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 10 квітня 2019 року (справа №356/1635/16-ц), 28 березня 2019 року (справа №428/2873/17),        6 лютого 2018 року (справа №755/2720/16-ц) та від 17 квітня 2019 року (справа №666/388/16-ц), які зводяться до того, що повне або часткове виконання сторонами договору не може свідчити про його неукладення, а також непідписання позичальником умов та правил надання банківських послуг та неознайомлення з їх змістом не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.
Також Банк звертає увагу на законодавчу заборону видавати безпроцентні кредити банківськими установами. Встановивши, що банк надав клієнту кредит, суд безпідставно відмовив у стягненні відсотків за користування цим кредитом.
ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою  Черкаського апеляційного суду від 12 березня 2020 року призначено справу до розгляду  в порядку письмового провадження.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 15 червня 2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.7).
У своєму позові Банк стверджував про те, що підписана відповідачем заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає договір надання банківських послуг, за яким відповідач  отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.
Через невиконання відповідачем договірних зобов`язань у нього утворилася заборгованість, яка станом на 31.08.2019 року становить 12549 грн. 38 коп. і складається з наступного:
-   4542 грн. 20 коп. - заборгованість за кредитом;  
-  6333 грн. 40 коп. -  заборгованість по процентам за користування кредитом;
-   600 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією;
та штрафи відповідно до п. 2.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг:
- 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина);
- 573 грн. грн. 78 коп. (процентна складова).
З матеріалів справи вбачається,  що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 15.06.2013 року ОСОБА_1 стала клієнтом АТ КБ «ПриватБанк». (а.с. 7)
Як вбачається із наданої Банком анкети-заяви, в графі заяви «Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанка, виявляю бажання оформити на своє ім`я» відсутня позначка щодо виду обраної картки. Інформації, з якої можливо встановити, що  ОСОБА_1 виявила бажання оформити саме кредитний договір ця анкета не містить. 
Як доказ на укладення кредитного договору із відповідачем, банком надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не підписані позичальником. Відповідно до вказаного витягу з Тарифів банку пропонується кредитування за чотирма схемами. Визначити, яку конкретну схему кредитування обрано відповідачем з витягу встановити неможливо.
Також в обґрунтування доводів щодо укладення договору АТ КБ «Приватбанк»  надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті http://privatbank.ua/terms. Наданий банком витяг з Умов та правил не підписаний відповідачем.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами за користування кредитом, заборгованість за комісією та штрафи.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15.06.2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (без уточнення обраного виду карти) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов узгоджені з відповідачем при підписанні анкети-заяви від 15.06.2013 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії та штрафів, а також розмір і порядок їх нарахування.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з  ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. 
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що також зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Такі висновки відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що анкета-заява від 15 червня 2013 року не містить достатніх відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору на умовах, що заявлені позивачем. Незазначеною є і схема погашення кредиту, нарахування відсотків та міри відповідальності за порушення зобов`язань. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачем не підписувався. Крім того, анкета-заява не містить відмітки про отримання та ознайомлення з пам`яткою клієнта, яка містить Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування. 
До позовної заяви не додані документи, які підтверджують, що на момент підписання заяви, відповідач був ознайомлений саме з заявленими позивачем умовами кредитування з використанням кредитки. Надані Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна» не підтверджують узгодження з позичальником конкретних умов кредитування. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач не підписував надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, то такі докази є неналежними і не беруться до уваги судом.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, розмір та порядок нарахування комісії, пені та штрафів, надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
З огляду на це, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.
Однак, враховуючи, що розрахунком заборгованості та випискою по операціям за кредитною карткою підтверджено факт отримання, використання та часткового погашення ОСОБА_1 кредитних коштів, то у зв`язку з тим, що кредитні кошти добровільно не повернуті АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь банку лише тіла кредиту, оскільки позивачем доведено використання позичальником кредитних коштів та невиконання обов`язку щодо їх повернення кредитору.
Доводи наведені в обгрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.
Керуючись статтями  374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,  - 
                                                        п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2019 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України. 

Судді:                                                                                                 Ю.В. Сіренко

                                                                                                             Н.І. Гончар 

                                                                                                             Т.Л. Фетісова: