ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6487/19                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 квітня 2020 року                                                                       м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
 Шурка О.І.,                              
                                                  
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,
   
 ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:
-          визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення розміру раніше призначеної пенсії з 85% до 70% відповідних сум грошового забезпечення при здійснені перерахунку пенсії;
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 01.05.2019 сплачувати пенсію у відсотках грошового забезпечення (85%), які діяли на момент набуття права на отримання пенсії;
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2018 у розмірі 85% відповідних сум грошового забезпечення, вказаного у довідці Служби безпеки України, у сумі 27710,70 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2019 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 у розмірі 70% грошового забезпечення.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 85% грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018 з урахуванням проведених виплат.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308  КАС України,  справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 21.12.2006.
З 01 січня 2018 року, відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивачу, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам» та зменшено її розмір у відсотковому вираженні з 85 % до 70% сум грошового забезпечення.
09.02.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо перерахунку пенсії за вислугою років з 01.01.2018 в розмірі 85% грошового забезпечення.
Листом від 01.03.2019 № 43279/02/К-2147, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що при проведенні перерахунку пенсії застосовуються норми Закону, чинні на момент проведення перерахунку та зазначило, що статтею 13 Закону України   «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення.
Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Дана адміністративна справа є типовою, згідно зі зразковою справою № 240/5401/18, оскільки є справою, в якій предметом спору є зменшення відсоткового розміру основної пенсії, призначеної за Законом № 2262-ХІІ, при здійсненні перерахунку пенсії у зв`язку із прийняттям постанови КМУ № 704, відповідно до ст.63 Закону № 2262-ХІІ на підставі постанови КМУ № 103.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що внесені Законом № 3668-VІ та Законом № 1166-VII зміни до статті 13 Закону № 2262-ХІІ, щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, з урахуванням того, що процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що при перерахунку пенсії позивача, відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ, на підставі постанови КМУ         № 103, відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії, а тому, при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні, відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, які виникли між позивачем та відповідачем, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». 
Відповідно до ст. 10 Закону № 2262, обов`язок нарахування та виплати пенсій, призначених відповідно до вказаного Закону, покладено на органи Пенсійного фонду України.
Приписами ст. 13 Закону № 2262 (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу - 03.12.1994) було передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам  офіцерського  складу,  прапорщикам  і   мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та  військової  служби  за контрактом,  особам  начальницького  і  рядового  складу   органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше  (пункт  "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50  процентів,  а  звільненим  у відставку   за  віком  або  за  станом  здоров`я  -  55  процентів відповідних  сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги  понад  20  років  -  3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;  (пункт  "а"  частини першої статті 13 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3946-12 від 04.02.94); б) особам  офіцерського  складу,  прапорщикам  і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби  та  військової служби за контрактом, особам  начальницького  і   рядового складу органів внутрішніх справ, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше,  з яких не менше 12 років і  6  місяців  становить військова служба  або служба в органах внутрішніх справ (пункт "б" статті 12):  за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів  і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних  сум грошового  забезпечення  (стаття  43);  (пункт "б" частини першої статті 13 в редакції Закону № 3946-12 від 04.02.94); в) особам,  зазначеним  у пунктах "а" і "б" цієї статті, які брали  участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час  проходження  служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за  вислугою  строків  служби  збільшується  на  10  процентів,  а віднесеним  до категорій 2, 3 і 4 - на 5 процентів відповідних сум грошового  забезпечення.  (пункт "в" частини першої статті 13 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3946-12 від 04.02.94).
Загальний  розмір  пенсії,  обчислений  відповідно  до цієї статті, не  повинен  перевищувати  90  процентів  відповідних  сум грошового  забезпечення,  а  особам, які брали участь у ліквідації наслідків  Чорнобильської  катастрофи під час проходження служби і віднесені  до  категорії  1,  -  100  процентів,  до  категорії  2, - 90 процентів. (Частина друга статті 13 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3946-12 від 04.02.92).
Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI, внесено зміни до частини 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII, яким встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
Пунктом 23 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII, внесено зміни у частину другу статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно яких цифри « 80» замінено цифрами « 70». Згідно з пунктом 2 розділу ІV Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» пункт 23 розділу ІІ вказаного Закону набрав чинності з 1 травня 2014 року. Таким чином, обмеження максимального розміру пенсії на рівні 70% застосовуються до пенсій, які призначаються з 1 травня 2014 року.
Важливо розуміти, що ст. 13 Закону № 2262, застосовується при призначенні пенсій. Натомість, перерахунок пенсій врегульовано статтею 63 Закону № 2262.
Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону № 2262, перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 63 Закону № 2262, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Згідно з абз. 2 п. 5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008    № 45, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) перерахунок пенсії з 1 січня 2016 року проводиться з розміру грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського, враховуючи оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції». Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року. Подальші перерахунки здійснюються з урахуванням складових грошового забезпечення, передбачених абзацом першим цього пункту.
Відтак, приписами ст. 63 Закону № 2262, та постановами Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 та від 21.02.2018 № 103 не передбачено зміну розміру, з якого призначена пенсія, при її перерахунку.
Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а й отже, при перерахунку пенсії відповідним категоріям, має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 04.02.2019 у справі № 240/5401/18.
Таким чином, відповідач при перерахунку пенсії позивача, відповідно до ст. 63 Закону            № 2262, неправильно застосував ст. 13 вказаного Закону, з огляду на що, його дії щодо перерахунку пенсії позивача із застосуванням максимального розміру пенсії 70% є протиправними, а перерахунок пенсії позивача має бути здійснений із застосуванням розміру пенсії 85% відповідних сум грошового забезпечення. Відповідач допустив помилку у розмірі, з якого має бути обрахований максимальний розмір пенсії, саме при здійсненні вказаного перерахунку. 
Відтак, перерахунок пенсії позивача, відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262 від 09.04.1992 із застосуванням максимального розміру пенсії 85% відповідного грошового забезпечення має бути проведений з 01.01.2018.
          У іншій частині рішення суду першої інстанції (у частині відмови в задоволенні позовних вимог), у силу приписів, ч. 1 ст. 308 КАС України, не переглядається.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов підлягає частковому задоволенню. 
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Варто зазначити, що особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить саме від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірних рішень.
Проте, колегія суддів вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві в апеляційній скарзі обмежилась лише посиланням на загальні обставини та положення законодавства, проте не зазначило та, відповідно, не обгрунтувало у чому саме полягає неправильне застосування (порушення) судом першої інстанції норм матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обгрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.                    
Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

        
        П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                      О.М. Ганечко

Судді                                                                                                                   О.І. Шурко

                                                                                                                В.В. Кузьменко