Постанова
Іменем України
 
15 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 563/1208/18
провадження № 61-8417св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Горинь Агро»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю «Гоща-Мілк»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Гоща-Мілк» на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 08 листопада 2018 року у складі судді: Кулика Є. В., та постанову Рівненського апеляційного суду від 19 березня 2019 рокуу складі колегії суддів: Хилевич С. В., Бондаренко Н. В., Ковальчук Н. М.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Горинь Агро» (далі - ТОВ «Горинь Агро») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Гоща-Мілк» (далі - ТОВ «Гоща-Мілк») про визнання договору оренди землі недійсним. 
 
Позов мотивовано тим, що 22 січня 2010 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір № 283 оренди земельної ділянки розміром 2,02 га, кадастровий номер 5623081000:05:007:0152, розташованої на території Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області, строком на 10 років. 17 грудня 2010 року договір зареєстровано в Корецькому районному відділі Рівненської регіональної філії ДП «Центр ДЗК». Даний договір є чинним, ніким не оспорювався та не визнаний недійсним в судовому порядку. Водночас, 05 лютого 2016 року ОСОБА_1 , незважаючи на діючий договір оренди землі,повторно уклала договір оренди землі щодо вже орендованої земельної ділянки з іншою юридичною особою - ТОВ «Гоща Мілк», право оренди земельної ділянки зареєстровано 16 березня 2016 року. Укладення даного договору оренди землі призвело до порушення права позивача як орендаря щодо користування земельною ділянкою. Крім того, 19 липня 2018 року ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду про продовження дії договору оренди землі від 22 січня 2010 року до 15 грудня 2030 року.
 
ТОВ «Горинь Агро» просило: 
визнати недійсним договір оренди землі б/н від 05 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Гоща-Мілк» строком на 7 років щодо земельної ділянки розміром 2,0217 га, кадастровий номер якої 5623081000:05:007:0152, розташованої на території Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 08 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 19 березня 2019 року, позов ТОВ «Горинь Агро» задоволено повністю.
 
Визнано недійсним договір оренди землі б/н від 05 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Гоща-Мілк» строком на 7 років щодо земельної ділянки розміром 2,0217 га, кадастровий номер якої 5623081000:05:007:0152, розташованої на території Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області. Вирішено питання про розподіл судових витрат
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент укладення оспорюваного договору оренди землі між ТОВ «Гоща-Мілк» та ОСОБА_1 , діяв інший договір оренди тієї ж самої земельної ділянки, укладений між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 . Тобто, укладенням договору оренди між ТОВ «Гоща-Мілк» та ОСОБА_1 остання в односторонньому порядку відмовилася від виконання умов договору і виконання зобов`язань за договором оренди, раніше укладеним з ТОВ «Горинь Агро». За таких обставин, суд приходить до висновку, що при укладанні 05 лютого 2016 року оспорюваного договору оренди землі, сторонами недодержані вимоги статей 203, 215 ЦК України та приписи Закону України «Про орендну землі».
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що з відповіді Управління Держгеокадастру у Корецькому районі Рівненської області Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області та наданого останнім додатку вбачається, що по Великомежиріцькій сільській раді у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та право постійного користування землею, 17 грудня 2010 року за номером 041059000160 зареєстрований договір оренди земельної ділянки площею 2,02 га, кадастровий номер 5623081000:05:007:0152, де сторонами є ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 . Таку ж інформацію містить й сам договір, з відміткою про його реєстрацію та вчинення запису в Державному реєстрі. договір № 283 оренди землі, укладений між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 22 січня 2010 року в судовому порядку недійсним, припиненим або розірваним не визнавався. Таким чином, ОСОБА_1 , будучи власником земельної ділянки площею 2,0217га, з кадастровим номером 5623081000:05:007:0152, порушила умови договору оренди земельної ділянки та чинне законодавство, передавши повторно в оренду земельну ділянку іншій особі, не вирішивши питання про припинення договору оренди земельної ділянки, чим порушила права позивача, як орендаря земельної ділянки, на володіння та користування земельною ділянкою відповідно до договору.
 
Аргументи учасників справи
 
У квітні 2019 року ТОВ «Гоща-Мілк» подало касаційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржені рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому посилалося на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами обох інстанцій не взято до уваги той факт, що в матеріалах справи відсутні докази щодо реєстрації права оренди за договором оренди від 22 січня 2010 року між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 № 283 земельної ділянки кадастровий номер 5623081000:05:007:0152, а саме відповідних відомостей в Поземельній книзі. Суди обох інстанцій прийшли до невірних висновків, оскільки державна реєстрація договору оренди, права оренди земельної ділянки кадастровий номер 5623081000:05:007:0152, площею 2,0217 га. за договором № 283 від 22 січня 2010 року між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 не була проведена у відповідності до статті 120 ЗК України, адже відсутні відомості щодо реєстрації зазначеного договору в Поземельній книзі. Таким чином, відсутність державної реєстрації права оренди в поземельній книзі (відсутність відповідного запису) дає підстави вважати, що реєстрація не була повністю проведена, а договір не був укладений. Натомість, визнаний судом першої інстанції недійсним договір оренди землі б/у від 05 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Гоща-Мілк» земельної ділянки розміром 2, 0217 га, кадастровий номер якої 5623081000:05:007:0152, розташованої на території Великомежирицької сільсокої ради Корецького району зареєстровано в реєстрі речових прав, номер запису про інше речове право: 13707878 від 14 березня 2016 року, приватним нотаріусом Демиденко Т. М., строком на 10 років. Суд апеляційної інстанції помилково вважав, що ця справа підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження.
 
У червні 2019 року ТОВ «Горинь Агро» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржені рішення залишити без змін.
 
Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_1 з моменту реєстрації вищевказаного Договору оренди землі не мала прав оренди (права володіння і користування) щодо цієї землі, й не могла її передати іншій особі - ТОВ «Гоща-Мілк» за договорами оренди землі б/н від 05 лютого2016 року, оскільки таке право до 2030 року відповідно зареєстроване і належить ТОВ «Горинь Агро». Відповідно до частини третьої статті З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Додаткового зобов`язання Позивача щодо перереєстрації прав оренди землі в новому Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно законодавством не передбачено. Державну реєстрацію договору оренди землі позивача було здійснено 17 грудня 2010 року.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2020 року призначено справу до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Суди встановили, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії РВ від 12 січня 2000 року, виданого Великомежиріцькою сільською радою, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,02 га, кадастровий номер 5623081000:05:007:0152, розташована на території Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
 
22 січня 2010 року між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 укладено договір № 283 оренди землі строком на десять років.
 
Договір зареєстровано в Корецькому районному відділі Рівненської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 грудня 2010 року за № 04159000160.
 
З відповіді Управління Держгеокадастру у Корецькому районі Рівненської області Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області та наданого останнім додатку вбачається, що по Великомежиріцькій сільській раді у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та право постійного користування землею, 17 грудня 2010 року за номером 041059000160 зареєстрований договір оренди земельної ділянки площею 2,02 га, кадастровий номер 5623081000:05:007:0152, де сторонами є ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 . Таку ж інформацію містить й сам договір, з відміткою про його реєстрацію та вчинення запису в Державному реєстрі.
 
ОСОБА_1 05 лютого 2016 року уклала договір оренди цієї ж земельної ділянки б/н з ТОВ «Гоща-Мілк» строком на сім років.
 
Згідно із інформаційної довідки № 131798761 від 23 липня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 16 березня 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Демиденко Т.М. проведено державну реєстрацію права за договором оренди земельної ділянки між ТОВ «Гоща-Мілк» та ОСОБА_1 від 05 лютого 2016 року.
 
Відповідно до додаткової угоди до Договору № 283 від 19 липня 2018 року, укладеної 22 січня 2010 року між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 строк дії договору оренди земельної ділянки № 283 від 22 січня 2010 року продовжено до 15 грудня 2030 року.
 
Суди встановили, що на момент укладення 05 лютого 2016 року оспорюваного договору оренди та реєстрації права оренди земельної ділянки за ТОВ «Гоща-Мілк»був чинним договір оренди № 283 від 22 січня 2010 року цієї ж земельної ділянки, укладений між ТОВ «Горинь Агро» та ОСОБА_1 та зареєстрований 17 грудня 2010 року.
 
Внаслідок укладення оспорюваного договору ТОВ «Гоща-Мілк»набуло право оренди земельною ділянкою, що стало перешкодою для позивача у реалізації аналогічного права щодо тієї самої земельної ділянки.
 
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац четвертий частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі»).
 
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (пункт «в» частини третьої статті 152 ЗК України
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі № 587/2326/16-ц (провадження № 14-442цс19) вказано, що «суди першої й апеляційної інстанцій встановили, що на час підписання 29 грудня 2015 року оскарженого договору та реєстрації права оренди земельної ділянки за ФГ «Натон» був чинним інший договір оренди цього ж об`єкта, підписаний ОСОБА_2 із позивачем 19 квітня 2007 року і зареєстрований 23 жовтня 2007 року у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України». Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац четвертий частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі»). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (пункт «в» частини третьої статті 152 ЗК України). Внаслідок укладення оскарженого договору ФГ «Натон» отримало право оренди земельною ділянкою, що стало перешкодою для позивача у реалізації аналогічного права щодо тієї самої земельної ділянки. З огляду на це Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про порушення права позивача на оренду земельної ділянки та наявність підстав для визнання оскарженого договору недійсним».
 
За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову і визнання оспорюваного договору оренди від 05 лютого 2016 року недійсним.
 
Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції помилково вважав, що ця справа підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження, з таких підстав.
 
У частині третій статті 368 ЦПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року в справі № 753/17720/18 (провадження № 61-17201св19) зроблено висновок, що «приписи частини першої статті 369 ЦПК України щодо письмового провадження за наявними у справі матеріалами можуть бути застосовані судами апеляційної інстанції лише у випадку, якщо позивачем заявлені виключно вимоги майнового характеру і розмір ціни позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи».
 
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 23 січня 2019 року призначено справу за апеляційною скаргою ТОВ «Гоща-Мілк» на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 08 листопада 2018 року до розгляду на 11:45 год. 19 лютого 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржені рішення залишити без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
 
Керуючись статтями 400 та 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року),  409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Гоща-Мілк» залишити без задоволення.
 
Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 08 листопада 2018 рокута постанову Рівненського апеляційного суду від 19 березня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. І. Крат
 
Судді:                                                                                              І. О. Дундар
 
В. І. Журавель
 
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук