Номер провадження: 22-ц/813/5425/20 
Номер справи місцевого суду: 495/5843/18
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 грудня 2019 року, постановленого під головуванням судді Прийомової О.Ю., -
в с т а н о в и в:
У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки, відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надавав та не надає, а утримання дитини потребує значних матеріальних витрат, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.
Рішенням Білгород-Дністровського місьрайонного суду Одеської області від 27 грудня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 червня 2018  року та до досягнення  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 , подав до суду апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200,00 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 ухиляється від утримання дитини, адже незважаючина виниклі непорозуміння з позивачем, відповідач постійно приймав та продовжує приймати активну участь в утриманні своєї доньки. Також, апелянт зазначив, що позивач не надав належних та достатніх доказів, які б дійсно обґрунтовували необхідність стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1/4 всіх видів заробітку щомісячно, не навів тих доказів, які б дійсно свідчили про те, що відповідач дійсно має змогу сплачувати аліменти у такому розмірі, та не обґрунтував в чому саме полягає значне утримання, догляд та посилене харчування дитини. Відповідачем не представлені чеки, квитанції та інші письмові докази витрат на навчання, дозвілля, лікування дитини. Заявлений позивачем розмір аліментів є завеликим для відповідача, адже єдиним джерелом доходу є заробітна плата, а на утриманні відповідача є ще одна неповнолітня дитина та непрацездатна дружина.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 зазначила, що відповідач має стабільний та достатній доход, в середньому 9 000,00 грн. щомісячно, який дає можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), що також відповідає ч. 5 ст. 183 СК України,в якій визначений розмір аліментів із розрахунку: на одну дитину - однієї чверті, на двох - однієї третини, на трьох і більше дітей - половину заробітку(доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину. Також, ОСОБА_2 , не зазначив той факт, що його нинішня дружина - ОСОБА_5 , знаходиться у декретній відпустці, та щомісячно отримує державні соціальні виплати на дитину в розмірі 860 грн.
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, відзиві на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню за таких підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідностідо ст.367ЦПКУкраїни, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що   ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 14 червня 2011 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було розірвано (а.с. 6).
Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с.5).
Неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою № 2253, виданою виконавчим комітетом Мологівської сільської ради, згідно якої, ОСОБА_3 , 1982 року народження є мешканкою АДРЕСА_1 . До складу її сім`ї входять: дочка - ОСОБА_4 , 2007 року народження (а.с. 7).
ОСОБА_2 повторно уклав шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.56).
Від повторного шлюбу у відповідача народився син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 58).
Згідно довідки № 66 від 10.06.2019 року, виданої ФОП ОСОБА_8 , ОСОБА_5 (теперішня дружина відповідача) знаходиться у відпустці по догляду за дитиною з ІНФОРМАЦІЯ_4 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно наказу № 24/а від 10 червня 2019 року (а.с 57).
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 187450816 від 04 листопада 2019 року, ОСОБА_2 є власником 1/3 частини квартири, розташованої по АДРЕСА_2 (а.с. 59-60).
З довідки про доходи вбачається, що ОСОБА_2 офіційно працевлаштований в ТОВ «Белста» на посаді дублювальника з 02 вересня 2016 року, та загальна сума доходу за період з 01 лютого 2019 року по 31 липня 2019 року склала 62 796,82 грн. (а.с 85). 
Також відповідач, під час розгляду справи, визнав частково позовні вимоги та не заперечував проти стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, в розмірі 1 200,00 грн.
Задовольняючи позов ОСОБА_3 про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач офіційно працевлаштований та має достатній рівень заробітної плати, який підтверджується довідкою про доходи, а той факт, що на його утриманні знаходиться дружина та ще одна малолітня дитина, не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є.
Колегія суддів з вказаними висновками суду погоджується, за наступних підстав.
Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин першої-третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 5 ст.183 СК України, визначений розмір аліментів із розрахунку: на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІвід 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
На підставі вищевикладеного, суд обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_3 та стягнув аліменти з ОСОБА_2 на утримання дитиниу розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 червня 2018  року та до досягнення  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги   ОСОБА_2 про те, що єдиним джерелом доходу є заробітна плата, а на утриманні відповідача є ще одна неповнолітня дитина та непрацездатна дружина, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом, у відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, було враховано матеріальне становище дитини, і матеріальне становище платника аліментів, який спроможній сплачувати аліменти у зазначеному судом розмірі, оскільки єофіційно працевлаштований в ТОВ «Белста» на посаді дублювальника з 02 вересня 2016 року та загальна сума доходу за період з 01 лютого 2019 року по 31 липня 2019 року склала 62 796,82 грн.
Що стосується доводівапеляційної скарги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200,00 грн.,то вони не можуть бути прийняті до розгляду апеляційним судом, оскільки відповідно до вимог ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, так як з матеріалів справи вбачається, щопозивачка ОСОБА_3 звертаючись до суду просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте відповідач ОСОБА_2 , звертаючись до суду з апеляційною скаргою просить стягнути аліменти у розмірі 1200,00 грн., тобто у твердій грошовій сумі, що є зміною відповідачем позовних вимог позивача, заявлених у суді першої інстанції.
Враховуючи фактичні обставини справи та виходячи з закріплених ч. 9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач повинен і може надавати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу).
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 01 квітня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк