УХВАЛА
 
25 травня 2020 року
м. Київ
справа №592/18193/19
провадження № 61-7050ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Каларашу А. А. в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Печерського районного суду м. Києва, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2020 року та на постанову Сумського апеляційного суду від 31 березня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 31 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
17 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2020 року та на постанову Сумського апеляційного суду від 31 березня 2020 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: для оформлення касаційної скарги відповідно до вимог статті 392 ЦПК України та сплати судового збору або надання доказів на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору.
 
У травні 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді               Каларашу А. А., в обґрунтування якої заявник посилається на те, що постановляючи ухвалу Верховного Суду від 29 квітня року, суддя Калараш А. А. не врахував норми чинного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та залишив касаційну скаргу без руху, внаслідок чого на думку скаржника порушив імперативні норми законодавства та конституційне право скаржника на судовий захист. Зазначає, що суд, зокрема, неправильно застосував норми статті 130 Конституції України, за змістом якої держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів, на підставі чого вважає, що громадяни взагалі не зобов`язані сплачувати судовий збір в зв`язку з невідповідністю Закону України «Про судовий збір» статті 130 Конституції України. Інші доводи заяви зводяться до того, що суд неправильно зобов`язав скаржника сплачувати судовий збір за подання касаційної скарги, в зв`язку з чим ОСОБА_1 має обґрунтовану впевненість про упередженість судді Калараша А . А . ,
внаслідок чого вказаний суддя підлягає відводу.
 
Вивчивши подану заяву, Верховний Суд дійшов висновку, що вона є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
 
Відповідно суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;  2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.
 
Скаржник в заяві не посилається на вищенаведені підстави для відводу судді.
 
З мотивувальної частини заяви про відвід вбачається, що заявник вважає ухвалу Верховного Суду від 29 квітня 2020 року незаконною в зв`язку з вимогою суду щодо сплати судового збору.
 
Одним з правил, яким має відповідати подана до суду касаційна скарга, є наявність доказів сплати судового збору або документів на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору (пункт третій частини четвертої статті 392 ЦПК України).
 
Законом України «Про судовий збір» встановлений перелік осіб, які наділені пільгами щодо сплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»).
 
Положеннями статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено ряд підстав, за наявності яких за клопотанням сторони суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору, зменшити суму судового збору або звільнити заявника від його сплати.
 
Крім того, в ухвалі від 29 квітня 2020 року суд роз`яснив скаржнику, що для виконання вимог статті 392 ЦПК України в частині сплати судового збору скаржнику необхідно або сплатити судовий збір, або надати докази на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору.
 
Незважаючи на власну грамотність у сфері юриспруденції, скаржник не скористався передбаченими законодавством можливостями для звільнення від сплати судового збору, оскільки не надав суду жодних доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе вжиття такої процесуальної дії. Натомість, ОСОБА_1 , категорично не погоджуючись з ухвалою суду в частині сплати судового збору, обґрунтовує , в чому на його думку полягає незаконність постановленої ухвали, та вказує, що це не свідчить про його незгоду з процесуальним документом, а вказує саме на упередженість судді-доповідача.
 
За правилами частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
 
Обґрунтування заявника зводяться до незгоди з результатом вирішення питання про прийняття касаційної скарги до розгляду, аналізу дій суду, критики дій конкретного судді під час постановлення ухвали від 29 квітня 2020 року та до маніпулювання нормами законодавства на свій розсуд, що насамперед зводиться до формальної незгоди з застосованими судом нормами процесуального права та постановленим на основі  аналізу цих норм процесуальним документом, натомість, не вказує на неупередженість судді. Викладені обставини в світлі вищенаведеного положення частини четвертої статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу.
 
За таких підстав суд визнає заяву про відвід необґрунтованою та передає матеріали справи до відповідного структурного підрозділу суду для виконання вимог статті 40 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 36, 37, 40 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :
 
Заяву  ОСОБА_1 про відвід судді Каларашу Андрію Андрійовичу визнати необґрунтованою та передати до відповідного структурного підрозділу суду для виконання вимог статті 40 ЦПК України
 
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                           А. А. Калараш