ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
13 травня 2020 року
м. Київ
Справа № 9901/527/19
Провадження № 11-1246заі19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Анцупової Т. О., 
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., 
Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., 
Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., 
Рогач Л. І., Ситнік О. М.,  Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та визнання протиправною та нечинною постанови в окремій її частині
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року (у складі колегії суддів Бившевої Л.І., Гончарової І. А., Олендера І. Я., Шипуліної Т. М., 
Ханової Р. Ф.),
УСТАНОВИЛА:
Рух справи
1.               02 жовтня 2019 року  ОСОБА_1 подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції позов, у якому просив:
? визнати протиправною бездіяльність Верховної Ради України (далі ? ВРУ, Верховна Рада) у частині нерозгляду заяви  ОСОБА_1 від 19 серпня 2019 року про включення до складу Комітету Верховної Ради України з питань бюджету(далі ? Комітет з питань бюджету) та зобов`язати розглянути цю заяву;
? визнати Постанову ВРУ від 29 серпня 2019 року № 1077 протиправною та нечинною в частині невключення народного депутата України  ОСОБА_1 до складу Комітету з питань бюджету;
? захистити права  ОСОБА_1 , обравши ефективний засіб захисту прав, за наслідками визнання протиправною Постанови ВРУ від 29 серпня 2019 року№ 1077.
2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19 серпня 2019 року, з урахуванням вимог статей 14, 16 Закону України від 17 листопада 1992 року «Про статус народного депутата України» (далі - Закон № 2790-XII), звернувся до головуючого Підготовчої депутатської групи з організації роботи ВРУ  ІХ скликання Разумкова Д. О. із заявою про включення його до Комітету з питань бюджету. 
29 серпня 2019 року на пленарному засіданні ВРУ при обговоренні питання персонального складу комітетів Верховної Ради народним депутатам було надано проект Постанови ВРУ № 1077 з відміткою «на заміну», у якому ОСОБА_1 не було включено до Комітету з питань бюджету. Проте позивач зазначає, що в проекті Постанови, який раніше існував та був наявний у засобах масової інформації, зокрема на інформаційному інтернет-ресурсі «РБК-Україна», він був включений до складу Комітету з питань бюджету. Крім того, на пленарному засіданні народним депутатам України не було повідомлено про те, чи були подані пропозиції депутатських фракцій про заміну членів комітету, відповідно до частини другої статті 6 Закону № 2790-XII.
Позивач зазначає, що такі протиправні дії Верховної Ради порушують його права ОСОБА_1 як народного депутата, завдають шкоди державним інтересам, оскільки можуть призвести до втрати парламентського контролю над розслідуванням резонансних злочинів у сфері публічних фінансів щодо коштів бюджету України та міжнародних фінансових донорів, порушують Конституцію України та Закон № 2790-XII.
3. Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 
11 листопада 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.
4. Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач через Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду подав апеляційну скаргу.
5. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 06 грудня 2019 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року.
6. Ухвалою від 10 грудня 2019 року Велика Палата Верховного Суду призначила розгляд справи у судовому засіданні.
7. 27 грудня 2019 року до Великої Палати Верховного Суду від представника ВРУ надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року залишити без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції, та зміст спірних правовідносин
8. На позачергових виборах до ВРУ, які відбулися 21 липня 2019 року, ОСОБА_1 був обраний народним депутатом Верховної Ради в одномандатному виборчому окрузі № 159 (Сумська область).
9. 16 серпня 2019 року народний депутат ОСОБА_1 звернувся до голови Підготовчої депутатської групи з опрацювання пропозицій щодо організації підготовки та проведення урочистого засідання, пленарних засідань першої сесії Верховної Ради ІХ скликання (далі ? Підготовча депутатська група), голови політичної партії «Слуга народу» Разумкова Д. О. із заявою, яка зареєстрована ВРУ 19 серпня 2019 року за № 143176, про включення його до складу Комітету з питань бюджету відповідно до статей 14, 16 Закону № 2790-XII.
10. 27 серпня 2019 року на засіданні Підготовчої депутатської групи був присутній представник від народних депутатів України, обраних в одномандатних округах, які реєструвалися кандидатами у народні депутати шляхом самовисування або висунуті політичними партіями, що не подолали п'ятивідсотковий бар'єр, народний депутат Верховної Ради ОСОБА_5. На цьому засіданні голова Підготовчої депутатської групи Разумков Д. О. запропонував політичним силам та представникові народних депутатів, обраних в одномандатних округах, надати до Апарату ВРУ повну інформацію щодо персонального складу комітетів Верховної Ради не пізніше 14-ї години 28 серпня 
2019 року для своєчасної підготовки відповідного проекту Постанови.
11. На засіданні Підготовчої депутатської групи 28 серпня 2019 року народний депутат ОСОБА_5 підтвердив, що передав Апарату Верховної Ради пропозиції щодо кандидатур народних депутатів для входження до комітетів ВРУ.
12. Згідно з додатком 1 до пропозицій, наданих Апарату ВРУ народним депутатом ОСОБА_5 , щодо входження народних депутатів до комітетів ВРУ кандидатура народного депутата ОСОБА_1 не була включена до Комітету з питань бюджету.
13. 29 серпня 2019 року у секторі реєстрації законопроектів ВРУ було зареєстровано проект Постанови ВРУ про обрання голів, перших заступників, заступників голів, секретарів, членів комітетів Верховної Ради ІХ скликання за 
№ 1077, який було вручено народним депутатам ВРУ. У цьому проекті кандидатура народного депутата ОСОБА_1 на включення його до Комітету з питань бюджету була відсутня.
14. 29 серпня 2019 року після внесення правок до проекту Постанови № 1077 Апаратом ВРУ було виготовлено новий тираж проекту зазначеної Постанови про обрання голів, перших заступників, заступників голів, секретарів, членів комітетів ВРУ ІХ скликання 
№ 1077 з відміткою «на заміну». У доопрацьованому проекті Постанови від 29 серпня 2019 року № 1077 кандидатура народного депутата ОСОБА_1 на включення його до Комітету з питань бюджету була також відсутня.
15. Проект Постанови Верховної Ради від 29 серпня 2019 року № 1077 з відміткою «на заміну» був розглянутий та прийнятий ВРУ в цілому, без обговорення, шляхом прийняття Постанови від 29 серпня 2019 року № 20-ІХ. Рішення прийняте відкритим поіменним голосуванням більшістю голосів народних депутатів України від конституційного складу Верховної Ради.
16. Вважаючи протиправною бездіяльність ВРУ щодо нерозгляду заяви 
ОСОБА_1 про включення його кандидатури до Комітету з питань бюджету, протиправною та нечинною Постанови ВРУ від 29 серпня 2019 року № 1077 в частині невключення ОСОБА_1 до Комітету з питань бюджету, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Оцінка суду першої інстанції
17. Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив із того, що ВРУ виконала свої повноваження у визначених Конституцією України межах і відповідно до законів України. Верховна Рада нового скликання сформувала персональний склад комітетів, зокрема Комітету з питань бюджету, шляхом обрання голови, перших заступників, заступників голів, секретарів та членів комітетів на основі пропозицій депутатських фракцій, внесених за списками кандидатів у члени всіх комітетів, відкритим поіменним голосуванням без обговорення, більшістю голосів народних депутатів від її конституційного складу, шляхом прийняття відповідної постанови.
18. Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до частини першої статті 13 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10 лютого 2010 року 
№ 1861-VI (далі - Регламент), для підготовки пропозицій щодо організації та проведення пленарних засідань першої сесії Верховної Ради нового скликання, підготовки проектів відповідних актів була сформована Підготовча депутатська група з числа новообраних народних депутатів. Представником від народних депутатів, обраних в одномандатних округах, які реєструвалися кандидатами в народні депутати України шляхом самовисування або висунуті політичними партіями, що не подолали п`ятивідсотковий бар`єр (далі ? народні депутати, обрані в одномандатних округах), до складу Підготовчої депутатської групи було рекомендовано народного депутата України ОСОБА_5 , який надав Апарату Верховної Ради рекомендації щодо кандидатів на включення до комітетів ВРУ.
19. Твердження народного депутата ОСОБА_1 про те, що йому не було відомо  делегування іншими народними депутатами, обраними в одномандатних округах, до складу Підготовчої депутатської групи свого представника ? народного депутата 
ОСОБА_5 , суд першої інстанції вважає необґрунтованим, оскільки закон не передбачає, що всі народні депутати України мають бути обов`язково повідомлені про делегування до Підготовчої депутатської групи свого представника з пропозицією приєднатись.
20. Також Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що внесення до зареєстрованого проекту Постанови від 29 серпня 
2019 року № 1077 правок не порушує прав та інтересів народного депутата України ОСОБА_1 . Суд першої інстанції мотивував це тим, що у зареєстрованому проекті Постанови від 29 серпня 2019 року № 1077, а також проекті цієї ж Постанови з відміткою «на заміну» відсутня кандидатура народного депутата України 
ОСОБА_1 для включення до Комітету з питань бюджету. 
21. Посилання позивача на те, що на інформаційному інтернет-ресурсі «РБК-Україна» було опубліковано проект Постанови Верховної Ради про обрання членів комітетів, у якому містилося прізвище ОСОБА_1 як члена Комітету з питань бюджету, суд відхилив, оскільки цей інформаційний інтернет-ресурс не є офіційним вебсайтом Верховної Ради, а такий проект не  зареєстрований в Апараті Верховної Ради у день його внесення на розгляд парламенту з дотриманням вимог статей 90 Регламенту, як того вимагає частина перша статті 92 цього Регламенту.
22. Водночас суд першої інстанції зазначив, що заява народного депутата України ОСОБА_1 про включення його до Комітету з питань бюджету від 19 серпня 
2019 року, у якій позивач посилався на статті 14, 16 Закону № 2790-ХІІ, не є депутатським зверненням у розумінні статті 16 цього Закону. До того ж не передбачено, що народний депутат України обов`язково  реалізує свої права та обов`язки в роботі органів Верховної Ради і що Підготовча група обов`язково розглядає і враховує заяви народних депутатів України про включення їх до комітетів Верховної Ради України при підготовці відповідного проекту Постанови. 
23. Отже, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що посилання позивача на те, що внаслідок невключення його до складу Комітету з питань бюджету порушені його права як народного депутата, є безпідставними.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вимог
24. В апеляційній скарзі на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року ОСОБА_1 зазначає, що з огляду на порушені судом першої інстанції норми процесуального та матеріального права таке рішення не може вважатися законним.
25. Зокрема, скаржник зазначає, що оскаржуване рішення має чітке політичне забарвлення, оскільки, незважаючи на значну кількість письмових доказів та свідків, суд першої інстанції не захистив цілісності конституційно-правового статусу народного депутата. Скаржник вважає, що суд першої інстанції, порушив вимоги процесуального закону, зокрема вимоги частини четвертої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України (далі ? КАС України), якою передбачено, що у разі відкриття провадження у справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов`язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або має бути опублікований.
26. Також позивач указує на те, що судом першої інстанції порушено вимоги 
статті 242 КАС України, оскільки рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року не є належним чином обґрунтованим, а також не перевірено постанови ВРУ від 29 серпня 2019 року № 1077 як такої, що відповідає приписам частини другої статті 2 КАС України.
27. На переконання скаржника, бездіяльність ВРУ щодо нерозгляду його заяви про включення його кандидатури до Комітету з питань бюджету від 19 серпня 
2019 року та невключення народного депутата, обраного на одномандатному окрузі, ОСОБА_1 до складу профільного комітету є порушенням цілісності реалізації повноважень депутата. Позивач вважає, що Верховна Рада, позбавивши його права бути членом Комітету з питань бюджет, порушила принцип рівності між депутатами, а також вбачає дискримінацію своєї кандидатури на підставі того, що до профільних комітетів ВРУ було включено народних депутатів, компетенція яких є недостатньою для участі у відповідних органах.
28. ОСОБА_1 зауважує, що спосіб реалізації його права на делегування представника до Підготовчої депутатської групи, який зазначений у рішенні суду першої інстанції, не міг бути здійснений ним на практиці. Скаржник мотивує це тим, що до парламенту було обрано 44 народних депутата, які перемогли в одномандатних округах, 37 з яких уповноважили народного депутата України ОСОБА_5 представляти їх інтереси у Підготовчій депутатській групі. Однак позивач не вважав за потрібне приєднатися до зазначених депутатів, а сформувати іншу групу зі своїм представником відповідно до пункту 2 статті 13 Регламенту, який зобов`язує делегувати по одному представнику від 15 народних депутатів, не міг.
29. Також, позивач зазначає, що суд першої інстанції не встановив наявності первинного проекту Постанови від 29 серпня 2019 року, до якого він включений до складу Комітету з питань бюджету та який був наданий засобам масової інформації, зокрема інформаційному інтернет-ресурсу « РБК -Україна».
30. Скаржник звертає увагу, що протиправність виключення або невключення ОСОБА_1 до членів Комітету з питань бюджету підтверджується тим, що ВРУ допустила непередбачене законом позапроцедурне внесення змін до проекту Постанови ВРУ, оскільки чинним законодавством не передбачено прийняття проекту Постанови з відміткою «на заміну».
31. Позивач стверджує, що судом першої інстанції не надано оцінки письмовим доказам, а саме заявам народних депутатів України, обраних в одномандатних округах, про включення їх членами профільних комітетів ВРУ. Водночас його заява аналогічного змісту була протиправно залишена без розгляду ВРУ.
Позиція ВРУ щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 .
32. У відзиві на апеляційну скаргу Верховна Рада зазначає, що вимоги позивача щодо скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції є безпідставними й такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема, відповідач вважає, що Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду ухвалене законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
33. Відповідач зауважує про безпідставність тверджень ОСОБА_1 , що Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду було порушено вимоги частини четвертої статті 264 КАС України, оскільки оскаржувана Постанова не є нормативно-правовим актом, а тому не підлягає публікуванню оголошення про її оскарження.
34. Також ВРУ вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що невключення народного депутата України членом профільного комітету не позбавляє такого народного депутата прав, гарантованих Конституцією України та Законом № 2790-ХІІ, відповідає вимогам матеріального права та не порушує конституційно-правовий статус народного депутата.
35. На думку відповідача, у народного депутата України ОСОБА_1 були відсутні перешкоди у користуванні правом на делегування свого представника до Підготовчої депутатської групи у порядку, який визначений законом. Оскільки пропозицій для делегування інших народних депутатів України, обраних в одномандатних округах, не надходило, народний депутат України ОСОБА_5 був уповноважений представником усіх народних депутатів України, обраних в одномандатних округах, незважаючи на те, що безпосередньо народний депутат України ОСОБА_1 його не уповноважував.
36. Верховна Рада вважає твердження скаржника про існування первинного тексту проекту Постанови ВРУ від 29 серпня 2019 року № 1077 безпідставними і такими, що не відповідають дійсності. Оскільки відповідачем було надано суду першої інстанції всі наявні в Апараті ВРУ проекти Постанови Верховної Ради від 29 серпня 2019 року № 1077. Інших, документально підтверджених, проектів зазначеної Постанови в Апараті ВРУ не реєструвалося.
Крім того, відповідач зазначає, що правки, які вносились у проект Постанови Верховної Ради від 29 серпня 2019 року № 1077, не стосувались народного депутата України ОСОБА_1 , а тому його права та інтереси позивача не були порушені.
37. Доводи, які наведені в апеляційній скарзі позивача, щодо нерозгляду його заяви від 19 серпня 2019 року Верховна Рада вважає безпідставними, оскільки положення Конституції України, Закону № 2792-ХІІ, Закону України «Про комітети Верховної Ради України» та Регламенту не передбачають подання таких заяв, процедури їх розгляду та обов`язкового врахування при формуванні персонального складу комітетів ВРУ.
Оцінка Великої Палати Верховного Суду
38. Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, Велика Палата Верховного Суду виходить з таких міркувань.
39. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
40. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
41. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
42. За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
43. Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в частині другій статті 19 КАС України, а саме справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.
44. Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради визначені у статті 266 КАС України. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ зокрема щодо: законності (крім конституційності) постанов ВРУ, указів і розпоряджень Президента України (пункт 1 частини першої).
45.Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», параграф 33).
46. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що при розмежуванні підсудності адміністративних справ про оскарження рішень, дій чи бездіяльності ВРУ визначальним є предмет спору, тобто зміст (суть) актів, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а також правовий статус останнього у спірних правовідносинах.
47. Статтею 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Визначення ВРУ єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Повноваження Верховної Ради реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України під час сесій на її засіданнях (стаття 91 Конститії України).
48. Згідно з пунктом 3 статті 85 Основного Закону України до повноважень ВРУ належить прийняття законів. При цьому, здійснюючи законотворчий процес, Верховна Рада не виконує владних управлінських функцій, які можуть бути предметом оскарження.
49. Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами. Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першоїі другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
50. Аналізуючи зазначені законодавчі положення та правозастосовні акти, можна дійти висновку,що в порядку адміністративного судочинства можуть оскаржуватися лише ті акти, дії чи бездіяльність ВРУ, які прийнято, вчинено, допущено у правовідносинах, в яких ВРУ реалізовує свої владні повноваження.
51. Як убачається з матеріалів справи, предметом цього спору є оскарження бездіяльності ВРУ щодонерозгляду заяви ОСОБА_1 про включення його до Комітету з питань бюджету та, як наслідок, визнання протиправною Постанови ВРУ від 29 серпня 2019 року № 1077. 
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку формування персонального складу комітетів Верховної Ради має місце процедура прийняття внутрішніх управлінських рішень, які направлені на внутрішню організацію (самоорганізацію) політичної роботи народних депутатів.
Отже, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов помилкового висновку щодо можливості оскарження бездіяльності ВРУ та прийняття рішень ВРУ щодо формування персонального складу комітетів у судовому порядку до судів адміністративної юрисдикції.
52. Зурахуванням обставин цієї справи Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що цей позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. На переконання Великої Палати Верховного Суду,  поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у цій справі слід тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію не лише адміністративних судів, а взагалі не підлягають судовому розгляду.
53. Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала в судових рішеннях, зокрема в постановах від 22 березня 2018 року у справі 
№ 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30 травня 
2018 року у справі № 9901/497/18, від 13 березня 2019 року у справі № 9901/947/18.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
54. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
55. Згідно із частиною першою статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, установлених статтею 238 цього Кодексу.
56. Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 і скасування рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 
11 листопада 2019 року та закриття провадження у цій справі.
Керуючись статтями 243, 311, 315, 319, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 
11 листопада 2019 року скасувати.
3. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та визнання протиправною та нечинною постанови в окремій її частині закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                           Т. О. Анцупова
Судді:                                Н. О. Антонюк                                                     О. Р. Кібенко
                                           С. В. Бакуліна                                                      В. С. Князєв
                                           В. В. Британчук                                                   Л. М. Лобойко
                                           Ю. Л. Власов                                                        Н. П. Лященко
                                           М. І. Гриців                                                           О. Б. Прокопенко
                                           Д. А. Гудима                                                         В. В. Пророк
                                           В. І. Данішевська                                                О. М. Ситнік
                                           Ж. М. Єленіна                                                      О. С. Ткачук
                                           О. С. Золотніков                                                 В. Ю. Уркевич 
                                           Л. І. Рогач