ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2020 року
м. Харків
справа № 646/8126/19
провадження № 22-ц/818/2622/20
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Овсяннікової А.І.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 
на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року, постановлену під головуванням судді Теслікової І.І., 
в с т а н о в и в:
29 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила:
- визнати за нею право особистої приватної власності на автомобіль марки Skoda моделі SuperB,  номер шасі (кузову) НОМЕР_1 , 2007 року реєстраційний номер НОМЕР_2 , в порядку поділу майна набутого за час шлюбу;
-стягнути грошову компенсацію в розмірі – 170000,00грн. замість Ѕ частки у праві спільної сумісної власності автомобіля марки Skoda модель OCTAVIA A7 номер шассі ( кузову) НОМЕР_3 . 2015 року реєстраційний номер НОМЕР_4 .
25 лютого 2020 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 звернувся з заявою про забезпечення доказів в якій просив витребувати у ОСОБА_2 оригінали договорів купівлі-продажу від 11.12.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 автомобіля марки Skoda моделі SuperB,  номер шассі ( кузову) НОМЕР_1 , 2007 року реєстраційний номер НОМЕР_2 , після перереєстрації на нового власника реєстраційний номер НОМЕР_5 , та від 17.12.2019 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 автомобіля марки Skoda модель OCTAVIA A7 номер шассі ( кузову) НОМЕР_3 . 2015 року реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року заяву представника позивача про забезпечення доказів повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 26.02.2020 року та направити справу для розгляду по суті заяви про забезпечення доказів до суду першої інстанції. 
Зазначає, що докази, які позивач просить забезпечити, необхідні для обґрунтування правової позиції при зміні позовних вимог, оскільки первинний позов стосувався реального поділу автомобілів набутих під час шлюбу, однак відповідач після подачі позову здійснив їх відчуження. Позивач не була стороною зазначених договорів купівлі-продажу, а тому не має можливості оглянути вказані договори та зробити з них копії. В ухвалі суду першої інстанції не зазначено, в якій частині суд встановив недодержання вимог ст. 117 ЦПК України.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Повертаючи заяву про забезпечення доказів суд першої інстанції виходив з того, що в цій заяві не зазначено належного обґрунтування необхідності забезпечення доказів у запропонований позивачем спосіб, зокрема дійсної наявності підстав припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального закону, з огляду на таке.
Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.
Частина перша статті 117 ЦПК України містить перелік вимог до заяви про забезпечення доказів, зокрема у заяві необхідно зазначити докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.
Виходячи зі змісту ч.4 ст.117 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , звертаючись із заявою про забезпечення доказів, мотивував її вимоги тим, що докази, які він просить забезпечити, необхідні для обґрунтування правової позиції при зміні позовних вимог, оскільки первинний позов стосувався реального поділу автомобілів набутих під час шлюбу, однак відповідач після подачі позову здійснив відчуження автомобілів, а тому є необхідність ознайомитися з договорами купівлі-продажу.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місце знаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.
Згідно ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається:
1) найменування суду, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти;
4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні;
5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів;
6) спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази;
7) перелік документів, що додаються до заяви.
Крім того, процесуальний механізм забезпечення доказів - це не лише спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Разом з тим,  ризик такої втрати має ґрунтуватися на об`єктивних фактах. Тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.
Заява представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 не відповідає вимогам до змісту заяви про забезпечення доказів, що визначені у ст. 117 ЦПК України, оскільки заявником не наведено обґрунтування необхідності забезпечення доказів, а також обставини, для доказування яких вони необхідні.

Таким чином, перевіряючи відповідність поданої заяви вимогам ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявником не наведено достатніх підстав того, що докази які останній просить витребувати, можуть бути втрачені або їх збирання чи подання стане згодом неможливим або утрудненим.
За наведених обставин висновок суду першої інстанції про повернення заявнику заяви про забезпечення доказів ґрунтується на вимогах цивільного процесуального законодавства України.
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Враховуючи, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального та матеріального права, колегія суддів, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 371, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:  О.В. Маміна

Судді:  Н.П. Пилипчук

А.І. Овсяннікова