Ухвала
іменем України
5 березня 2020 року
м. Київ
справа № 664/1160/17
провадження № 51-1183 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника – адвоката ОСОБА_5 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 1 липня 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від               28 листопада 2019 року щодо ОСОБА_4 , 
встановив: 
Голопристанський районний суд Херсонської області вироком від 1 липня 2019 року визнав винуватим та засудив
 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Херсон, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого відповідно до ст. 89 Кримінального кодексу України (далі – КК), 
 
за ч. 3 ст. 187 та ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього належного йому майна.
 
Херсонський апеляційний суд ухвалою від 28 листопада 2019 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду – без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, разом з іншою особою, провадження щодо якої зупинено у зв`язку з її розшуком, діючи між собою за попередньою змовою,   06 січня 2017 року в період часу з 21:00 по 21:20, знаходячись у с. Нова Маячка Олешківського району Херсонської області, умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном, через відкриті вхідні двері проникли до будинку АДРЕСА_3 , де вчинили напад на потерпілого ОСОБА_6 , поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, а також погрозою застосування такого насильства та заволоділи майном потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , чим спричинили матеріальних збитків на загальну суму 265940,53 грн.
Крім того, ОСОБА_4 при невстановлених обставинах, умисно, без передбаченого законом дозволу, придбав гладкоствольну короткоствольну зброю, а саме самозарядний пістолет калібру 8 мм, виготовлений шляхом видалення саморобним способом втулки з каналу ствола 8 мм газового пістолета ІЖ-77 ( НОМЕР_1 ), виробництва Іжевського механічного заводу (Російська Федерація), який придатний для проведення пострілів снарядами, що можуть заряджатися окремо від патрону (способом роздільного спорядження), який незаконно носив при собі та зберігав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , до моменту його виявлення та вилучення працівниками поліції 28 лютого 2017 року під час санкціонованого обшуку вказаного помешкання в період часу з 07:55 до 09:40.
 
У касаційних скаргах ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ставлять вимогу про скасування оскаржених судових рішень та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 3 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК). Вважають, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, не доведена, а суд першої інстанції безпідставно поклав в основу вироку докази, які є недопустимими.
 
Перевіривши доводи касаційних скарг та додані до них копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
 
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Відповідно до ст. 438 КПК неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.
 
З матеріалів кримінального провадження видно, що доводи касаційних скарг стосовно незаконності вироку Голопристанського районного суду Херсонської області від 1 липня 2019 року щодо  ОСОБА_4 є аналогічними доводам, на які захисник посилався у своїй апеляційній скарзі.
 
Спростовуючи доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості засудження ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 187 КК, апеляційний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку злочинним діям засудженого. 
 
Погоджуючись із висновками місцевого суду, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості   ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, що в судовому рішенні докладно мотивовано. 
 
Зокрема, винуватість  ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, підтверджено показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні докладно пояснив про події вчиненого кримінального правопорушення, ці покази є послідовними та повністю узгоджуються з іншими доказами, зокрема, протоколом огляду місця події від 7 січня 2017 року; протоколом пред`явлення осіб для впізнання за голосом від 28 грудня 2017 року, відповідно до якого потерпілий  ОСОБА_6  впізнав за голосом ОСОБА_4 , як особу, яка вчинила відносно нього злочин; висновками судових експертиз; показаннями потерпілого ОСОБА_7 ; показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; протоколом обшуку від 28 лютого 2017 року квартири АДРЕСА_4 за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_11 , яким зафіксовано факт виявлення та вилучення комплекту постільної білизни, жіночої золотої сережки, мобільного телефону; протоколами пред`явлення речей для впізнання, якими зафіксовано, що свідок ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_7 впізнали комплект постільної білизни, золоту сережку, вилучені під час обшуку житла ОСОБА_11 які були викрадені під час розбійного нападу; протоколом обшуку від 28 лютого 2017 квартири АДРЕСА_5 , за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 в ході кого було виявлено та вилучено: два срібні ланцюжки (розірвані, пошкоджені), пістолет НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , калібру 8 мм, в магазині якого був один патрон з кулею жовтого кольору з маркуванням РТS; протоколами пред`явлення речей для впізнання від 28 лютого 2017 року, відповідно до яких свідок ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_7 впізнали срібні ланцюжки, які було викрадено у них під час розбійного нападу на ОСОБА_6 та вилучено під час обшуку житла ОСОБА_4 ; протоколом пред`явлення речей для впізнання від 28 лютого 2017 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 впізнав пістолет марки 6П36-8, калібру 8 мм, яким погрожував йому один із нападників під час розбійного нападу, та іншими, наведеними у вироку доказами.
 
Твердження захисника про відсутність, на його думку, доказів винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК не заслуговують на увагу. Апеляційний суд, перевіривши вказані доводи, слушно зазначив, що суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши вказані докази, надав їм належну оцінку, як кожному окремо, так і у взаємозв`язку та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
 
Доводи засудженого ОСОБА_4 про те, що жоден із потерпілих та свідків не були очевидцями злочину, тому їх показання є недопустимими доказами, є необґрунтованими, оскільки докази можуть бути як прямими, так і побічними, а зібрані у кримінальному провадженні докази у сукупності доводять винуватість засудженого.
 
Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду вважає, що винуватість  ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, повністю доведена і його дії кваліфіковано правильно.
 
Твердження скаржників про недопустимість як доказу протоколу впізнання потерпілим особи нападника за голосом є неспроможними. Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, дав вичерпну відповідь на цей довід захисника та зазначив, що слідча дія проведена з дотриманням вимог ч. 9                   ст. 228 КПК поза візуальним контактом між особою, що впізнає, та особами, які пред`явлені для впізнання, про що прямо вказано у протоколі. Зауважень щодо процедури проведення вказаної процесуальної дій, її учасниками в протоколі не викладено. 
 
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК.
 
Враховуючи викладене, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обґрунтованість судових рішень щодо              ОСОБА_4 , судами першої та апеляційної інстанції у кримінальному провадженні допущено не було, а тому законних підстав для скасування оскаржуваних судових рішень за доводами, наведеними у касаційних скаргах захисника та засудженого, Верховний Суд не вбачає.
 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_4 та його захисника – адвоката ОСОБА_5 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 1 липня             2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 28 листопада  2019 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                    ОСОБА_3