КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                                                                                                             
Справа № 33/824/646/2020                                                                                                            Суддя 1 інстанції - Дідик М.В.
Категорія: ч. 1 ст. 173 КУпАП                                                                                                    Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
13 березня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Беженцева Ф.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності -
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , за ст. 173 КУпАП,
 
В С Т А Н О В И Л А:
 
Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року, ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП  та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.
Постановою суду встановлено, що 26.09.2019 року о 09.05 год. гр. ОСОБА_1 , за адресою м. Київ, вул. Китаївська 22, в приміщенні навчального закладу (школа №122) в присутності дітей ображала та виражалася не цензурною лайкою відносно учнів та вчителів, чим вчинила дії, відповідальність за які передбачена ст. 173 КУпАП.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, адвокат Беженцев Ф.В., який діє в інтересах ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва у а/с № 752/22293/19 від 26.12.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
За доводами апелянта, оскаржувана постанова прийнята судом першої інстанції з порушеннями норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, є незаконною і необгрунтованою, а відтак підлягає скасуванню. Висновок суду першої інстанції щодо того, що ОСОБА_1 винна у вчиненні , адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, грунтується на неповно з`ясованих обставинах та належним чином не мотивований.
В обґрунтування своїх вимог адвокат Беженцев Ф.В. зазначає, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 22.10.2019 року ОСОБА_1 26.09.2019 року близько 09:05 год. перебуваючи за адресою м. Київ, вул. Китаївська, 22 в приміщенні навчального закладу (школа № 122) у присутності дітей ображала та виражалась не цензурною лайкою відносно учнів та вчителів, чим порушила честь та гідність всіх, та вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст. 173 КУпАП, Однак, на  думку  захисника,  при складанні протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженою на те посадовою особою правоохоронного органу не було дотримано вимог ст. 256 КУпАП України.
Апелянт вказує на те, що диспозиція ст. 173 КУпАП передбачає дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, тоді як в протоколі відсутні відомості щодо порушення ОСОБА_1 громадського порядку і спокою громадян. Також не зазначені свідки події, потерпілі чи поняті.
Адвокат Беженцев Ф.В. стверджує, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.  Більше того, ст. 173 КУпАП не містить відповідальності за порушення честі та гідності.
Щодо наданих пояснень які містяться в матеріалах справи, то захисник вважає, що до них слід відноситись критично, оскільки вони надані громадянами, які не бачили момент "конфлікту" та не були присутні при даній події, а викладене ними в поясненнях вони чули зі слів інших осіб. 
Також, на переконання апелянта, слід критично відноситись щодо пояснень осіб, що надавали пояснення у суді першої інстанції, оскільки єдиною метою, якою керувались останні, було покласти усю вину за те, що дитина ОСОБА_1 отримала травми під час уроку фізичної культури у школі, на ОСОБА_1 , хоча остання заперечувала факт події адміністративного правопорушення, а не факт вини.
Захисник вказує на те, що у матеріалах справи міститься копія протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_1 зі змісту якої вбачається, що 25.09.2019 року її донька у школі отримала тілесні ушкодження. Крім того, матеріали справи містять копію рапорту від 25.09.2019 року від чергового по Голосіївському управлінню поліції у місті Києві, зі змісту якого також вбачається, що донці ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 25.09.2019 року було спричинено у школі тілесні ушкодження. Відтак, на переконання апелянта, 25.09.2019 року вчителями школи, де навчається донька ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , було допущено протиправну бездіяльність, яка мала своїм наслідком спричинення дитині тілесних ушкоджень.
Адвокат Беженцев Ф.В. зазначає, що 26.09.2019 року  ОСОБА_1 відвідала школу № 122, де навчається її донька з метою з`ясувати про причини халатного відношення вчителя до своїх обов`язків. Проте, замість вибачень, класний керівник класу, де навчається донька ОСОБА_1 почала звинувачувати останню у тому, що вона у присутності дітей ображала та виражалась не цензурною лайкою відносно учнів та вчителів, чим порушила честь та гідність всіх, проте на переконання захисника, такі ствердження окрім класного керівника, - ОСОБА_3 , нічим більше не підтверджуються, оскільки розмова між останньою та ОСОБА_1 відбулась без присутності осіб, пояснення яких містяться у матеріалах справи. 
Окрім цього апелянт вказує на те, що у ОСОБА_1 є свідок, - ОСОБА_4 , яка може підтвердити, що класний керівник, - ОСОБА_3 , директор школи, та його заступник з виховної роботи, просили пробачення у ОСОБА_1 за інцидент, що стався на уроці, під час якого її дитина отримала тілесні ушкодження.
На переконання захисника, твердження про порушення положень КУпАП ОСОБА_1 - є передчасним, оскільки протокол від 22.10.2019 року є незаконним, а в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП.
Апелянт стверджує, що враховуючи усі вищенаведені аргументи та відсутність будь-якого аналізу з боку суду змісту протоколу про адміністративне правопорушення ГР № 181465 від 22.10.2019 року, додаткових пояснень з боку ОСОБА_1 , відсутність жодної відповіді з боку суду на аргументи сторони захисту і той факт, що суд не намагався навіть аналізувати справу, а вирішив просто погодитися з поясненнями осіб, що надавали пояснення у суді, відтак, оскаржуване рішення по даній справі порушують право ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом (ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод) і таке ставлення суду до ОСОБА_1 , на думку захисника, свідчить про упереджене ставлення суду у наданні правової оцінки діям останньої.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Беженцева Ф.В., які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та уточнивши апеляційну скаргу, просили оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, допитавши в судовому засіданні особу, яка склала протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_5 , дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд доходить наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).
Положення ч.ч. 1,2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Положенням ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Диспозиція ст.173 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. З об`єктивної сторони, хуліганство, незалежно від виду відповідальності (адміністративної чи кримінальної), характеризується порушенням громадського порядку, а з суб`єктивної сторони - умисною виною та мотивом явної неповаги до суспільства.
Об`єктом адміністративного проступку, передбаченого ст. 173 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.
Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських містах в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.
Найбільш розповсюдженою формою дрібного хуліганства є нецензурна лайка у громадських місцях, непристойні висловлювання.
Іншою формою цього правопорушення є образливе ставлення до громадян, під яким необхідно розуміти докучливу поведінку, пов`язану з образливими діями, що зневажають честь і гідність людини та утискають будь-чию волю, до того ж у грубій розв`язній манері.
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.
З суб`єктивної сторони правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, особа усвідомлює, що її дії, протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.
Склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 173 КУпАП є формальним, коли діяння становить склад проступку незалежно від настання шкідливих наслідків, характеризується зухвалою поведінкою громадян, неповагою до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття.
З матеріалів справи вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, засновані на наявних у справі і досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 судом першої інстанції повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду. Постанова суду відповідає вимогам ст.ст. 245, 280, 283 КУпАП.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, в повному обсязі підтверджена даними, що містяться: в протоколі про адміністративне правопорушення серії ГР №181465 від 22.10.2019 за ст.173 КУпАП; рапортом; письмових поясненнях та протоколі прийняття заяви про вчинене правопорушення ОСОБА_6 від 16.09.2019; письмових поясненнях та протоколі прийняття заяви про вчинене правопорушення ОСОБА_7 від 26.09.2019; письмових поясненнях та протоколі  прийняття заяви про вчинене правопорушення ОСОБА_8 від 26.09.2019 р., письмових поясненнях та протоколі прийняття заяви про вчинене правопорушення ОСОБА_9 від 28.09.2019 р. та колективному зверненні батьків учнів 3-А класу школи №122 м.Києва від 03.10.2019 р. 
Дослідивши надані докази, суд дійшов правильного висновку, про те, що вони підтверджують поза розумним сумнівом вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.
З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.
При апеляційному перегляді справи, ОСОБА_1 пояснила, що 25.09.2019 р. під час уроку фізкультури одна з учениць 3-а класу штовхнула її доньку, яка від поштовху вдарилась об металеві шкільні ворота, після чого поскаржилась вчителю фізичної культури, який не звернув на неї уваги, не надав ніякої допомоги, а просто на дівчинку, яка штовхнула сказав: «розбійниця». Зрозумівши, що вчитель не допоміг, донька більше нікому з вчителів нічого не говорила, не скаржилась, бо не бачила в цьому сенсу. Після школи донька скаржилась на головний біль, в зв`язку з чим вони їздили в Охматдит, але там по рекомендації лікарів не зробили рентген  голови, оскільки донька боялась. 
Далі ОСОБА_1 пояснила, що ввечері телефонувала вчителю, пояснила, що трапилось та просила, щоб на ранок батьки дітей прийшли до шкоди. Проте, коли на наступний день, тобто 26.09.2019 р. вона з донькою пішли на 2 урок, батьків у школі не було, і вчитель не вважала за потрібне пояснити дітям, що так робити не можна, і ніхто не вибачився перед дитиною. На таку реакцію вчителів та дітей, вона почала кричати на весь клас, та вимагати явку батьків. На її крик прибігли ще 2 вчителя, які обіймали дітей, на яких вона кричала, а її почали виганяти із класу. Її донька бачила всю цю несправедливість, не знали що робити, тому спустились вниз до охоронця, та викликали поліцію. По приїзду працівників поліції вона пояснила все, що відбулось, підписала пояснення, які записав поліцейських, та забравши доньку пішли зі школи. В подальшому, змушена була забрати доньку з цієї школи. 
ОСОБА_1 вказала, що вона не виражалась в школі нецензурно, що показання вчителів є неправдивими, адже, будь - якого правопорушення вона не вчиняла, а навпаки, хотіла розібратись з ситуацією, яка сталась з її дитиною.
Вказує, що після подій в школі, на її мобільний телефон декілька разів телефонували працівники поліції, дещо уточняли за запрошували її до відділку, однак, вона пояснила, що прийти не може, адже, сама виховує доньку, тому майже завжди зайнята. Проте, в один із днів, коли вона була вдома, до неї додому прийшли працівники поліції, надали їй якийсь зеленуватий документ, та попросили підписати. Вона підписала цей документ та попросила більше її не турбувати з даного  приводу.
Проте, з письмових доказів у справі та показань ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в суді першої інстанції, вбачається, що наприкінці першого урока ОСОБА_1 прийшла до школи та зайшла до 3-а класу, де урок проводила ОСОБА_3 . Безпосередньо на уроці почала кричати на дітей, хватаючи їх за одяг. А тому, побачивши таку поведінку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 почала захищати дітей, та відмітила, що ОСОБА_1 не має права кричати на чужих дітей, проте, це її не зупиняло. Почувши крики в класі, прийшла завуч школи ОСОБА_7 , в присутності якої ОСОБА_1 продовжувала кричати на дітей, та почала висловлюватись як на дітей, так і на вчителів в присутності дітей нецензурною лайкою, тим самим вчинивши хуліганські дії під час навчального процесу. Це тривало біля 10 хв.
Аналогічні обставини підтверджуються й показаннями ОСОБА_9 та колективною заявою батьків 3-а класу школи №122 м. Києва.
Докази, які лягли в основу судового рішення, відповідають критерію належності, допустимості та в їх сукупності критерію достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 173КУпАП.
Доводи апеляційної скарги адвоката з приводу того, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в протоколі відсутні відомості щодо порушення ОСОБА_1 громадського порядку і спокою громадян, то вони є безпідставними. Так, зі змісту протоколу вбачається, що перебуваючи в приміщенні навчального закладу № 122 м. Києва, ОСОБА_1 виражалася нецензурною лайкою. 
При цьому, приміщення школи під час навчального процесу є громадським місцем, і в ньому ОСОБА_1 ображала дітей та в присутності їх виражалась нецензурною лайкою відносно вчителів,чим принизила честь і гідність останніх, що в своїй сукупності вказує про порушення ОСОБА_1 громадського порядкута утворює об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
А не зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення свідків події, потерпілих, як на те вказує захисник, за наявності долучених до протоколу пояснень цих осіб, також не може свідчити про невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП.
Щодо наданих пояснень які містяться в матеріалах справи, то захисник вважає, що до них слід відноситись критично, оскільки вони надані громадянами, які не бачили момент "конфлікту" та не були присутні, однак, з такими доводами не погоджується апеляційний суд, оскільки, саме на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , які були присутні в класі, була висловлена нецензурна лайка ОСОБА_1 , більш того, вони були свідками як ОСОБА_1 кричала і на дітей. І оскільки, діти, які стали свідками дрібного хуліганства ОСОБА_1 є малолітніми, то пояснення в справі надавали батьки цих дітей, і тому такі докази не можна визнати неналежними чи недопустимими.
Наявність у матеріалах справи копії протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_1 зі змісту якої вбачається, що 25.09.2019 року її донька у школі отримала тілесні ушкодження, не може свідчити про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, оскільки, навіть за таких умов, ОСОБА_1 не могла порушувати громадський порядок та  виражатись нецензурною лайкою в  навчальному закладі.
Будь - яких доводів, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено та при апеляційному перегляді не встановлено.
Посилання захисника під час апеляційного розгляду як на підставу закриття провадження у справі - складання протоколу поза строками, передбаченими ст. 254  КУпАП, також є безпідставними, оскільки, статтею 247 КУпАП не передбачено таку підставу для закриття провадження у справі, як і не впливає зазначена обставина на наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення. Більш того, допитаний в суді апеляційної інстанції уповноважений на складання протоколів - старший інспектор СЮП ВП Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві капітан поліції ОСОБА_5 пояснив, що дійсно в приміщення школи №12 м. Києва він в складі наряду прибув 26.09.2019 року за викликом ОСОБА_1 . В холі школи зустріли заявницю, яка повідомила причину виклику поліції - те, що напередодні її дочку штовхнули на уроці фізичної культури, і вона отримала тілесне ушкодження, в чому просила розібратись. З її слів були записані пояснення та складено протокол прийняття заяви про вчинене правопорушення, які ОСОБА_1 підписала та залишила приміщення навчального закладу. Відпрацьовуючи таку заяву, працівниками поліції були проведені бесіди з вчителями вказаного навчального закладу та відібрані письмові пояснення в декількох вчителів, які повідомили про те, що приблизно о 09 год. 05 хв. ОСОБА_1 прийшла до 3-а класу, та відразу з криками напала на декількох дітей. Вчитель ОСОБА_3 , яка проводила урок, стала робити зауваження, захищати дітей, однак, це не діяло, і ОСОБА_1 не зупинялась. На місце пригоди прийшли інші вчителі, в присутності яких та дітей з 3-а класу, ОСОБА_1 почала висловлюватись нецензурною лайкою та ображати як дітей, так і вчителів. Забравши письмові пояснення, вони поїхали до управління поліції, куди приходили батьки дітей, які також надавали про це пояснення. Тому зібравши докази у справі, було встановлено, що ОСОБА_1 є не тільки заявником за викликом поліції, а ще й особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. Тому для складання протоколу та  вручення його копії, ОСОБА_1 , неодноразово в телефонному порядку запрошувалась до управління поліції, проте, не прибула. В зв`язку з цим ним особисто декілька раз здійснювався виїзд за місцем проживання ОСОБА_1 , де остання відкрила двері лише 22.10.2019 р., їй відразу було роз`яснено, що відносно неї складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП, роз`яснено її права та вручено другий екземпляр протоколу. 
            ОСОБА_5 вказав, що після ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом протоколу та її правами, остання виявила бажання надати пояснення, і в протоколі про адміністративне  правопорушення зазначила, що «Більше не повториться».
            Наведені пояснення частково узгоджуються з показаннями в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , яка не заперечувала про телефонні виклики до управління, та прихід додому працівників поліції. 
            Відтак, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи вимоги ст.ст. 279, 280 КУпАП дотримано, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, в зв`язку з чим постанову суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 278, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
 
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП  та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51 грн. - залишити без змін. 
Апеляційну скаргу адвоката Беженцева Ф.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя   
Київського апеляційного суду                                                                  Л.І. Кепкал