КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа 752/25453//17                                                                          Головуючий у І-й інстанції - Шкірай М.І.
апеляційне провадження № 22-ц/824/1308/2020                          Доповідач Заришняк Г.М.
 
ПОСТАНОВА 
                                                                ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2020 рокуКиївський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів -  Мараєвої Н.Є.,  Рубан С.М.
при секретарі Діденку А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною  скаргою   ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
 
ВСТАНОВИВ:
 
В грудні 2017 року  ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову Товариство зазначало, що  між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1  було укладено кредитний договір  б/н від 18.02.2014 року, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 3300 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Свої зобов`язання за договором позивачем було виконано в повному обсязі, а саме: надано відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором, водночас відповідач своєчасно заборгованість за Кредитним договором, у тому числі по процентах за користування кредитом, не погашав, що призвело до виникнення у нього заборгованості у розмірі 67 070,84 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його вказану суму заборгованості за кредитом.
 Рішенням   Голосіївського   районного суду м. Києва  від 02 липня   2018 року  позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  заборгованість за кредитним договором б/н від 18.02.2014 року у розмірі 67 070,84 грн., яка складається з:  заборгованості за кредитом - 4039,68 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 55665,86 грн.;  заборгованості за пенею та комісією - 3695,26 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.;  штрафу (процентна складова) - 3170,04 грн., та судовий збір у розмірі 1762 грн. а всього - 68832,84 грн.
В апеляційній скарзі відповідач  ОСОБА_1 ,  посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм  матеріального  та процесуального права просить  рішення  суду скасувати  та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском Банком строку позовної давності.
Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Відповідач  просив розглядати справу в його відсутність на підставі матеріалів справи.
Позивачем  відзив на апеляційну скаргу  поданий не був.
            Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обгрунтованність постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК Українидоговори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. 
  Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1  статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК Українивстановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до  частин 1 та 2  статті 207 ЦК України  правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно  ч. 1 ст.  1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
На підставі ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Відповідно ст..1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа(кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених  договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановленоцим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
   Як вбачається з матеріалів  справи і це було встановлено судом, що  18 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 18.02.2014 р.  між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1  було укладено кредитний договір  б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у  вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 3300 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
На підтвердження позовних вимог позивачем надано Анкету-заяву відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Задовольняючи позов в частині стягнення  заборгованості за кредитним договором,  суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем взяті на себе зобов`язання за кредитним договором  не виконуються, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем,  станом на 07 листопада 2017 року за відповідачем  обліковується заборгованість, яка в загальному розмірі становить 67 070,84 грн., з яких: 4 039,68 грн. заборгованості за кредитом, 55 665,86 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3 695,26 грн. заборгованість за комісією, 500,00 грн. штрафу та 3170,04 грн. процентної складової штрафу.
Доказів, які б спростовували розмір заборгованості за кредитним договором відповідача  перед Банком, останнім суду надано не було.
Наявність між сторонами  договірних зобов`язань відповідачем в апеляційній скарзі не спростовується.
Суд  першої інстанції повно та всебічно  з`ясував  дійсні обставини справи, наданим  доказам надав належну правову оцінку та й прийшов  до правильного  висновку про необхідність задоволення позову, обґрунтовано стягнувши з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» вказану заборгованість за кредитним договором.
Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального  права й не може бути скасованим  з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
Щодо  посилання  в апеляційній скарзі про необхідність застосування  строку  позовної давності за ініціативою відповідача   на стадії апеляційного розгляду, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з положеннями ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Як передбачено ч. 1 ст. 261 ЦПК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
 З розрахунку  заборгованості слідує, що останній платіж по погашенню   кредиту відповідачем здійснювався 28 січня 2015 року, дана позовна заява  подана  Банком   04  грудня 2017 року, тобто в межах строку, встановленого ст. 257 ЦПК України, в зв`язку з чим правових підстав для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності не вбачається.
Не можуть   бути підставою для скасування  рішення суду першої інстанції  й доводи апеляційної скарги  про те, що 25 квітня   2014 року відповідачем була втрачена  платіжна картка  «ПриватБанку», яку він не відновлював й більше не користувався, оскільки ці посилання відповідача спростовуються  розрахунком заборгованості, з якого  слідує, що останній платіж по погашенню за наданим кредитом відповідачем здійснювався  28 січня 2015 року. Крім того, відповідачем  не надано належних та достовірних доказів того, що він повідомляв ПриватБанку  про втрату платіжної  картки, тощо. 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність  постановленого рішення.
            Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
            Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
            Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року - залишити без змін.
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і  в касаційному порядку  оскарженню не підлягає.
 
Головуючий :
Судді: