Справа № 742/1022/20 	Головуючий у 1 інстанції Циганко М. О. 	
Провадження № 33/4823/174/20 	  	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП.    	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року 	місто Чернігів	

Чернігівський Апеляційний суд  - суддя Антипець В. М., 
з участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності,     ОСОБА_1 .

Розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 травня 2020 року, 

                                      В С Т А Н О В И В  :

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  уродженець с. Фастівці Бахмацького району Чернігівської області, громадянин України, не працюючий, проживаючий по АДРЕСА_1 ,
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП  з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200  гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1   на користь держави 420 грн 40 коп. судового збору.
Як     установив   суд,   16  квітня   2020  року   о 22 годині 30 хвилин,  в    м. Прилуки Чернігівської області по вул. Ю. Коптєва, 59 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Honda Tact, без державного номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота,  нестійка хода. На порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду  скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, мотивуючи  тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, що призвело до винесення рішення, яке не відповідає фактичним обставинам, висновки  суду ґрунтуються на припущеннях та не належних доказах у розумінні ст. 251 КУпАП, які не доводять факту вчинення ним інкримінованого порушення. 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення убачається, що він складений відносно нього за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку, тобто фактично зазначено два склади адміністративного правопорушення, які виключають один одного при його одночасному застосуванні.
Визначаючи самостійно кваліфікацію адміністративного правопорушення, суд вийшов за межі наданих йому повноважень, що нівелює принцип незалежності та неупередженості суду під час розгляду справи, адже такими діями суд фактично переклав на себе обов`язок обвинувача, замість того щоб забезпечити неупереджений судовий розгляд.
Вважає, що однією та єдиною підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння у медичному закладі є лише відмова останнього від огляду працівником поліції із використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами. Отже, на думку апелянта, поліцейськими був порушений порядок огляду водія на стан сп`яніння і такий огляд вважається недійсним.
При цьому, у матеріалах справи відсутні направлення водія на огляд до медичного закладу та акт огляду, де поліцейські мали зазначити результати проведеного огляду. Таким чином, відомості у протоколі про те, що у нього були  ознаки алкогольного сп`яніння безпідставно вказані поліцейським, оскільки огляд водія не проводився.
Свідки, пояснення яких додані до матеріалів справи, не були допитані у судовому засіданні, він був позбавлений права поставити їм запитання, а тому їх письмові пояснення не можуть прийматись до уваги та  покладені в основу обвинувального рішення.
Показання працівника поліції, на які послався суд у своєму рішенні, також не можуть бути прийняті до уваги в якості доказу з огляду на позицію Верховного Суду, який у рішенні від 29 квітня 2020 року зазначив, що пояснення особи, яка склала адміністративний протокол не можуть бути доказами вчинення адмінправопорушення, оскільки цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставин справи за допомогою органів чуттів і відсутності зацікавленості у вирішенні справи.
Вказує на те, що всі сумніви винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. У даній справі він повністю заперечує вчинення адміністративного правопорушення та вказує на те, що від проходження медичного огляду не відмовлявся, що відповідно до ст. 251 КУпАП є доказом його невинуватості, з огляду на відсутність доказів, які б доводили протилежне.
Звертає увагу, що на місці зупинки транспортного засобу протокол  про керування  у стані алкогольного сп`яніння, ухилення від проходження огляду  не складався, його копія йому не вручалась та поштою не направлялась, що є порушенням вимог ст. 256 КУпАП і дані протоколу не можуть прийматись судом до уваги.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП містить в собі три окремих склади адміністративних правопорушень, однак у протоколі, що міститься у матеріалах справи не зазначено конкретний склад адміністративного правопорушення, що ставиться йому у вину.
Під час апеляційного розгляду  ОСОБА_1   підтримав  доводи апеляційної скарги та вказав на те, що йому не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння, свідки при цьому присутні не були і йому безпідставно було відмовлено у виклику та допиті свідків.
Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи, переглянувши відеозапис та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Пункт 2.5 Правил  дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Невиконання названого пункту Правил,  у даному випадку, утворює склад  правопорушення, передбаченого   ч. 1 ст. 130  КУпАП.
Вимога  названого пункту Правил дорожнього руху є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якої, передбачена адміністративна відповідальність. 
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що            16 квітня 2020 року о 22 годині 30 хвилин в м. Прилуки по вулиці Ю. Коптєва, 59 громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом Honda Tact, без державного номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (а.с. 2).
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення,  і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одним із джерел доказів.
Згідно п. 9 Розділу ІІ, п. 1 Розділу ІІІ Інструкції  з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України №1376 від 06.11.2015 року, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, окрім іншого,  у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складений протокол.
Наявний у матеріалах справи протокол повністю відповідає вищевказаним вимогам, у ньому міститься чіткий виклад суті адміністративного правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 ,  яке полягає саме у відмові від проходження у встановленому законом порядку огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння, за наявності ознак такого сп`яніння, вказаний пункт Правил дорожнього руху, який порушений водієм та зазначено частину статті, що передбачає відповідальність за допущене порушення.
Разом з тим, твердження апелянта про те, що у протоколі міститься виклад суті адміністративного правопорушення, яке полягає у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, спростовуються змістом наявного у справі протоколу, в якому  такої інформації немає. 
Звинувачення апелянтом у тому, що суд вдався до самостійної кваліфікації його дій,  суперечать наявним у справі доказам та спростовуються змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 003743 від 16 квітня 2020 року, який  повністю співпадає з обставинами правопорушення,  встановленими у судовому засіданні.
Посилання  ОСОБА_1 , що в його присутності протокол не складався та поштою йому не направлявся, не відповідають його посяненням у судовому засіданні 08 травня 2020 року, де  він пояснював інше -  протокол у його присутності не складався та згодом він отримав його поштою. Копії двох складених щодо нього протоколів  він долучив до матеріалів справи (а.с.8,9).
Факт відмови водія  ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вказували на те, що в їх присутності водій мопеда Хонда  відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с. 3). 
Суд за клопотанням ОСОБА_1 викликав свідків в судове засідання, які не прибули з невідомих причин. Про повторний виклик і відкладення розгляду справи ОСОБА_1 та його адвокат, не просили. Викликати та допитувати свідків в апеляційну інстанцію, коли особа не скористалася своїм правом у суді першої інстанції, з урахуванням віддаленості  апеляційного суду від місця їх проживання та карантинних заходів у країні, відсутні правові   підстави.
Сама неявка свідків на виклик суду з урахуванням уведення  карантинних обмежень   і за відсутності об`єктивних даних про те, що свідками були надані  неправдиві пояснення, при наявності інших доказів, відеозапису, на якому ОСОБА_1   вимогу поліцейських пройти обстеження на стан сп`яніння серйозно не сприймає, відповідаючи «хлопці я нікуди не поїду». При цьому пояснень не надає, документів при собі не має, протокол не підписує.
Критика апелянтом дій поліцейських щодо порядку огляду на стан сп`яніння, який на думку ОСОБА_1 був порушений, є безпредметною з тих підстав, що такий огляд водію не проводився, а отже відсутні об`єктивні дані для з`ясування того, чи був порушений порядок огляду. 
Згідно з п. 6 розділу І Інструкції, в якому  визначений порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд водія на стан сп`яніння може бути проведений поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ,  або  лікарем закладу охорони здоров`я.
Таким чином, законодавець визначив дві можливості для проведення огляду водія, які не є взаємопов`язаними між собою,  а тому проведення огляду у закладі охорони здоров`я без проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу не є порушенням порядку. У даному провадженні, встановленим є факт, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду і на місці зупинки і в закладі охорони здоров`я.
Виписка  направлення на медичний огляд водія у справах, коли водій притягується до адміністративної відповідальності  за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичній установі, не передбачена. 
З урахуванням поведінки на дорозі та зовнішнього стану водія, поліцейський мав усі підстави вимагати проходження огляду на стан  сп`яніння,  а  водій ОСОБА_1   повинен  був пройти такий огляд, що прямо прописане у  п. 2.5 Правил дорожнього руху. Відмова від такого огляду, тягне адміністративну відповідальність.
Для притягнення до адміністративної відповідальності за таке правопорушення не має значення чи дійсно водій перебував у стані алкогольного  сп`яніння. Ознаки такого стану були присутніми у водія і він не підкорився вимогам працівника поліції. 
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Розглядаючи справу, суд  першої інстанції дослідив данні протоколу про адміністративне правопорушення, письмові пояснення очевидців подій та поліцейського, відеозапис і дійшов правильного висновку про накладення стягнення за  відмову водія пройти в установленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.
В оскаржуваній постанові судом відповідно до вимог закону надано оцінку всім доказам по справі в їх сукупності, в тому числі і поясненням ОСОБА_1 , його винуватість  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена поза розумним сумнівом.
При накладенні стягнення, суд в повній мірі врахував, особу порушника, навмисну форму  вини, і з урахуванням обставин правопорушення, обрав правильну міру відповідальності, з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі поваги до законів України, правил співжиття та запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим порушником, так і іншими особами.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст.  245, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від              15 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1   до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, без змін.

Постанова є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.  

Суддя	В. М. Антипець