У Х В А Л А 
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
03 квітня 2020 року                                                                              
м. Київ
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
 
головуюча                                  ОСОБА_1 ,
судді:                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська                       від 04 липня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду                                  від 02 грудня 2019 року,
 
встановив:
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська                    від 04 липня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.153, ч.3 ст.152 Кримінального кодексу України (далі – КК України) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі:
-за ч.2 ст.153 КК України – 5 років;
-за ч.2 ст.187 КК України - 8 років 6 місяців із конфіскацією усього майна, що належить йому права власності;
-за ч.3 ст.152 КК України – 9 років:
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупності злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська                                                від 04 липня 2019 року стосовно ОСОБА_4 - без зміни.
Як установлено судами, 15 липня 2018 року приблизно о 22:40 ОСОБА_4 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту                                                          «ж/м Ломівський», розташованої поблизу будинку №2 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпро, побачив раніше йому незнайому неповнолітню ОСОБА_5 ,                         ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка розмовляла по мобільному телефону марки «ZTE Blade A910».
В цей час у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я  особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій, а саме: заволодіння вказаним мобільним телефоном, який належить неповнолітній ОСОБА_5 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 підслухав телефонну розмову неповнолітньої ОСОБА_5 та зрозумів, що вона направляється до своєї подруги, яка мешкає на АДРЕСА_1 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, запропонував неповнолітній ОСОБА_5 провести її до місця мешкання подруги, на що неповнолітня погодилась. 
Приблизно о 23:00 цього ж дня ОСОБА_4 , перебуваючи разом з неповнолітньою ОСОБА_5 біля будинку №55 на вул. Інгульській в                             м. Дніпро, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій, у безлюдному місці напав на ОСОБА_5 , раптово завдавши їй один удар кулаком в область обличчя справа, дістав з правої кишені належних йому спортивних штанів предмет, схожий на ніж, який ОСОБА_5 сприйняла саме як ніж, та, погрожуючи потерпілій вказаним предметом, тобто погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, наказав неповнолітній потерпілій ОСОБА_5 віддати йому належний їй мобільний телефон марки «ZTE Blade A910».
ОСОБА_5 , сприймаючи погрози ОСОБА_4 як реальні, будучи впевненою, що її життю загрожує небезпека, передала останньому належний їй мобільний телефон марки «ZTE Blade A910», золотого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ,    ІМЕІ 2: НОМЕР_2 та зарядний пристрій до вказаного мобільного телефону, вартістю 4444 грн, а ОСОБА_4 , продовжуючи погрожувати потерпілій застосуванням насильства, з  її лівої руки зняв каблучку з металу білого кольору, вагою 4,07 грам, проби 925, вартістю 39 грн.
Таким чином    ОСОБА_4 умисно незаконно заволодів вказаним майном, чим спричинив неповнолітній потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 4483 грн, а також легкі тілесні ушкодження.  
Продовжуючи свою злочинну діяльність, цього ж дня, приблизно о 23:05 у ОСОБА_4 , який щойно вчинив розбійний напад на неповнолітню                  ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку №55 на вул. Інгульській в м. Дніпро, раптово виник стосовно неповнолітньої ОСОБА_5 злочинний умисел направлений на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, вчинене повторно.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 у вказаний день, час та місці, діючи з прямим умислом, вчиняючи злочин проти статевої свободи та статевої недоторканності особи повторно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті неприродним способом, усвідомлюючи, що остання є неповнолітньою, схопив своєю лівою рукою за волосся та утримуючи її таким чином поряд з собою, зняв з себе штани та спідню білизну. Неповнолітня ОСОБА_5 , усвідомивши про злочинні наміри ОСОБА_4 стала чинити фізичний опір діям останнього, намагаючись втекти з місця вчинення злочину, однак ОСОБА_4 , відчувши  статеве збудження, користуючись фізичною перевагою, утримуючи неповнолітню ОСОБА_5 за волосся своєю лівою рукою, застосовуючи фізичне насильство, почав погрожувати останній предметом, який тримав у своїй правій руці, та, який ОСОБА_5 сприйняла як ніж, після чого завдав їй один удар ногою в область живота, чим спричинив останній фізичний біль, подолавши таким чином волю ОСОБА_5 до опору, ОСОБА_4 , діючи повторно та будучи тією особою, яка раніше вчиняла злочини передбачені ст.152 КК України, застосовуючи фізичну силу рук змусив неповнолітню потерпілу стати перед ним на коліна, після чого, продовжуючи погрожувати застосуванням фізичного насильства, а саме застосуванням предмету схожого на ніж, примусив ОСОБА_5 задовольнити його статеву пристрасть неприродним способом.
Далі ОСОБА_4 , діючи повторно та будучи особою, яка раніше вчиняла злочини, передбачені ст.153 КК України, продовжуючи тримати у своїй праві руці предмет схожий на ніж і погрожуючи ним та застосовуючи також фізичну силу, розвернув неповнолітню ОСОБА_5 спиною до себе, зняв своєю лівою рукою з потерпілої штани і спідню білизну, після чого охопивши останню своїми руками за спину, зґвалтував ОСОБА_5 , вчинивши з нею статеві зносини із застосуванням фізичного насильства та погрозою його застосування. 
Не зупинившись на цьому, ОСОБА_4 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, вчиненого повторно стосовно неповнолітньої ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчиняла злочини, передбачені ст.152 КК України, користуючись тим, що опір останньої подолано та її воля підкорена його фізичній силі, усвідомлюючи, що вона є неповнолітньою, діючи з прямим умислом, з метою задоволення своєї статевої пристрасті неприроднім способом, продовжуючи тримати у своїй руці предмет, схожий на ніж, наказав неповнолітній ОСОБА_5 стати перед ним на коліна, після чого примусив потерпілу знову задовольнити його статеву пристрасть неприродним способом.
Крім того, цього ж дня, знаходячись у вказаному місці, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, повторно та будучи тією особою, яка раніше вчиняла злочини, передбачені ст.153 КК України, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що  ОСОБА_5 є неповнолітньою, тримаючи у своїй праві руці предмет схожий на ніж, та, погрожуючи його застосуванням, застосовуючи також фізичну силу, розвернув неповнолітню ОСОБА_5 спиною до себе, зняв своєю лівою рукою з потерпілої штани і спідню білизну, після чого охопивши останню своїми руками за спину, зґвалтував ОСОБА_5 , вчинивши з нею статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрозою його застосування. Довівши свій злочинний умисел до кінця,  ОСОБА_4 з місця вчинення злочину втік, спричинивши в результаті своїх дій неповнолітній потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді трьох внутрішніх шкіряних крововиливів по передній поверхні лівого плечового суглобу, в проекції 11-го та 12-го грудних хребців, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
 
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засудженим викладено вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність. 
Щодо доводів про істотні порушення судами вимог кримінального процесуального закону засуджений у скарзі:
-заперечує правильність установлення фактичних обставин справи, достовірність окремих доказів, яким, на його думку, суд не дав належної оцінки, односторонність розгляду справи;
 
- зазначає, що суд першої та апеляційної інстанції не взяли його показання до уваги пронепричетність до інкримінованих йому злочинів та бажання пред`явити свідків, які також  підтвердять його непричетність;
 
-стверджує, що під час впізнання він був найвищим серед інших осіб, пред`явлених на впізнання, в нього одного було татуювання і тільки він один був у кайданках;
 
На обґрунтування своїх доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність засуджений посилається на те, що:
-він не погоджується з кваліфікацією його дій за ч.2 ст.187, ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України;
Мотиви Суду
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі      п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
У поданій касаційній скарзі засуджений, серед іншого, по суті не погоджується з установленими фактичними обставинами кримінального провадження, заперечує повноту судового розгляду, вказує на односторонність розгляду справи, недостовірність показань потерпілої, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Як убачається зі змісту вироку суду першої інстанції, висновок суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за який його засуджено, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду, з  додержанням ст. 23 КПКУкраїни й оціненими відповідно до                         ст. 94 вказаного Кодексу. 
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі  аналізу показань допитаної в судовому засіданні неповнолітньої потерпілої  ОСОБА_5 , представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_6 , а також даних, що підтверджуються висновком експерта №22С/е від 27 серпня 2018 року, висновком експерта №714/Н від 09 серпня 2028 року, даними протоколу огляду місця події від 16 липня 2018 року, висновку експерта №715/Н від 09 серпня               2018 року, висновком судово-дактилоскопічної експертизи № 26/4.6/881                від 03 серпня 2018 року, висновком судової трасологічної експертизи №24/4.1/769 від 10 серпня 2018 року, висновком експерта №716/Н від 09 серпня 2018 року, які узгоджуються між собою та зміст яких детально відображено у вироку.
При цьому, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, проаналізувавши показання потерпілої, свідка і врахувавши інші, досліджені в суді першої інстанції та перевірені в апеляційній інстанції докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що своїми діями ОСОБА_4 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, зґвалтування неповнолітньої, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, вчинене повторно, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.153 КК України, задоволення статевої пристрасті неприродним способом, вчинені стосовно неповнолітньої, із застосуванням фізичного насильства, погрози застосування такого насильства, вчинене повторно, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.152 КК України.
Тому доводи касаційної скарги засудженого про його непричетність до інкримінованих йому злочинів та бажання викликати свідків, які також  підтвердять його непричетність є надуманими, оскільки ОСОБА_4 ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не вказував ні прізвищ цих свідків, не конкретизував що це за особи, а також зазначені ним обставини не підтверджуються матеріалами справи.
Що стосується доводів засудженого про те, що під час впізнання він був найвищим серед інших осіб, пред`явлених на впізнання, в нього одного було татуювання і тільки він один був у кайданках, то вони є  безпідставними.
Вказаний протокол пред`явлення особи для впізнання від 16 липня                                 2018 року перевірявся судами першої та апеляційної інстанції, які встановили, що цей доказ відповідає вимогам ст.228 КПК України порушень під час його проведення не виявлено, сумнівів щодо належності та допустимості вказаного доказу не виникає. Окрім того, неповнолітня потерпіла ОСОБА_5 під час допиту в суді першої інстанції чітко та послідовно вказувала саме на засудженого ОСОБА_4 як на особу, яка вчинила стосовно неї інкриміновані засудженому злочини.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог кримінального процесуального закону перевірив усі доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_4 , які аналогічні доводам його касаційної скарги, та навів відповідні мотиви на їх спростування, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.
Таким чином, доводи касаційної скарги про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування Закону України про  кримінальну відповідальність є безпідставними.
Інших доводів, які б свідчили про істотне порушення норм матеріального чи  процесуального права, що були б підставами для скасування судових рішень, засудженим у касаційній скарзі не наведено.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

 
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого  ОСОБА_4 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                           ОСОБА_2                                     ОСОБА_3