ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/828/20 Справа № 205/1203/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.
при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
В квітні 2019 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 31.03.2015 року банк надав ОСОБА_1 (далі - Відповідач) кредит у розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 18.11.2018 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 12 677 (дванадцять тисяч шістсот сімдесят сім) коп. 86 коп., де заборгованість за тілом кредиту - 7 095 (сім тисяч дев`яносто п`ять) грн. 72 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 679 (шістсот сімдесят дев`ять) грн. 33 коп., заборгованість за пенею - 3 822 (три тисячі вісімсот двадцять дві) грн. 91 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 579 (п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 90 коп. - штраф (процентна складова).
У зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором № б/н від 31.03.2015 року у розмірі 12 677 (дванадцять тисяч шістсот сімдесят сім) коп. 86 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року в задоволені позову відмовлено. 

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, в наданому розрахунку заборгованості вказані суми процентів, пені та інших сум, відповідно до умов Кредитного договору. Відповідач своїм підписом в заяві підтвердив ознайомлення та згоду з умовами та правилами надання банківських послуг.
Відповідач правом, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористалася.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено назву найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».
31.03.2015 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7).
Позивач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві обумовлену грошову суму шляхом встановлення кредиту на платіжну карточку.
Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору, Відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним, ОСОБА_1 , станом на 18.11.2018 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 12 677 (дванадцять тисяч шістсот сімдесят сім) коп. 86 коп., де заборгованість за тілом кредиту - 7 095 (сім тисяч дев`яносто п`ять) грн. 72 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 679 (шістсот сімдесят дев`ять) грн. 33 коп., заборгованість за пенею - 3 822 (три тисячі вісімсот двадцять дві) грн. 91 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 579 (п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 90 коп. - штраф (процентна складова).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, окрім не підписання Умов та правил надання банківських послуг відповідачем, посилався на відсутність доказів розміру наданого кредиту, що не дає можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів, пені та штрафів.
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з ч.ч.1, ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що право кредитора вимагати повернення кредиту наступає у разі прострочення позичальником повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, тому позивач має надати суду докази у підтвердження даних обставин, а також довести розмір заборгованості, яку просить стягнути з відповідача.
Позивачем було відкрито кредитний ліміт лише у розмірі 500 грн.00 коп. При цьому будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів збільшення відповідачеві розміру кредитної лінії до 7 095 грн. 72 коп., матеріали справи не містять.
Виходячи зі змісту ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер.
Згідно п.17.1 ст.17 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами НБУ. Постановою Національного банку № 22 від 21.01.2004 року встановлені вимоги до оформлення вищезазначених розрахункових документів.
АТ КБ "ПриватБанк", під час розгляду справи в суді першої інстанції, не надав належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу згідно Договору на відкриття і обслуговування платіжної картки та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кредитні кошти.
Надані до суду позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 9-42) не містять опису процедури та права Банку, щодо збільшення кредитного ліміту по платіжній картці. Будь-яких інших доказів, щоб доводили та обґрунтовували дії банку стосовно збільшення кредитного ліміту до означеної суми суду не надано. Більш того, представлені суду Умови та правила надання банківських послуг взагалі не містять підпису відповідача по справі.
Таким чином, суд вважає, що посилання позивача, що відповідач був належним чином ознайомлений з Правилами користування платіжними картками, у тому числі умовами надання банківських послуг, тарифах банку, штрафних санкцій та порядку їх обрахування, відсотковими ставками, у розмірах застосованих позивачем, є неправомірними, оскільки позивач не надав до суду належних доказів щодо укладення між сторонами договору та досягнення ними згоди щодо всіх умов кредитного договору.
Така позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11.03.2015 року (№ 6-16цс15), від 22.03.2017 року (№ 6-2320цс16) та постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року (№ 61-787св18), від 24.05.2018 року (№ 61-5247св18), від 13.06.2018 року (№ 61-5191св18).
З цих же підстав є безпідставними посилання АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі на те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку є підставою для визнання кредитного договору укладеним, а також, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг. 
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги розрахунок заборгованості, де вказані всі суми процентів, пені та штрафів, які підлягають стягненню за договором, також не можуть бути прийняті судом до уваги.
Наданий представником позивача розрахунок заборгованості за кредитом також не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Позивач не надав оригінали первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, які б підтверджували розрахунки позивача, що також узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року № 61-5191св18.
Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 29 травня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.П. Варенко 

                                                                        О.В. Лаченков