Ухвала
Іменем України 
21 травня  2020 р.
м. Київ
Справа №552/7485/2017
Провадження № 51-1526 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –        ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2018 року ОСОБА_5 засуджено: за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією всього належного їй майна; за ч.  2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із конфіскацією всього належного їй майна. На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8  років із конфіскацією всього майна, що є у її власності.
 
Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , судові рішення щодо якого не оскаржуються.
 
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року вищезазначений вирок місцевого суду змінено. 
Кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України доповнено кваліфікуючою ознакою «вчинення злочину особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.  309 КК України».
Виключено із обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 309 КК України кваліфікуючу ознаку вчинення злочину повторно.
Визнано недопустимими доказами протоколи про наслідки негласних слідчих розшукових дій – аудію-відео контролю особи від 06 вересня 2017 року, 20 вересня 2017 року, 05 жовтня 2017 року та 06 жовтня 2017 року, відеозаписи оперативних закупок від 05 вересня 2017 року, 09 вересня 2017 року, 20 вересня 2017 року та 27  вересня 2017 року та виключено із мотивувальної частини вироку посилання на них як на докази винуватості.
Пом`якшено призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України до 6  років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 309 та ч. 2 ст. 317 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції, а саме: за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців із конфіскацією всього належного йому майна.
Пом`якшено призначене ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України до 6  років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.
Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженою за ч. 2 ст. 309 та ч. 2 ст. 317 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції, а саме: за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із конфіскацією всього належного їй майна. На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців із конфіскацією всього належного їй майна.
 
Зараховано ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України
 
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку. 
 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити: обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
 
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 438 КПКУкраїни підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
 
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
 
При цьому, у поданій скарзі не міститься доводів допущення судами першої та апеляційної інстанцій таких порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою обов`язкове скасування вироку й ухвали на підставах, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на точний зміст приписів статей 370, 374, 404, 412, 413, 415, 419 цього Кодексу. Натомість захисник посилається на неповноту судового розгляду та заперечує правильність установлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
 
Також, захисник не зазначає, які доводи його апеляційної скарги і в порушення якої норми закону апеляційний суд належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
 
Окрім того, скарга захисника не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги.
До того ж, відповідно до статті 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Поряд з цим, зазначена в касаційній скарзі вимога не повною мірою узгоджується з вищезазначеними положеннями Закону, оскільки не містить того, в якому саме суді повинен бути призначений новий розгляд кримінального провадження.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК України, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді. 
 
Усупереч вимогам ч. 6 ст. 427 КПК України до касаційної скарги не додано додатків до неї в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження. 
 
Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
 
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПКУкраїни, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПКУкраїни залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.       
 
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                        ОСОБА_3