ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5893/20 Справа № 201/14099/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –
в с т а н о в и л а:

       У грудні 2019 року АТ КБ “ПриватБанк” звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 03 липня 2007 року між АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_2 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 250 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості.
       Вказували, що відповідно до п.п.3.2,3.3 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
       Зазначали, що ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», “Правилами користування платіжною карткою” та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві.
       Посилаючись на те, що ОСОБА_2 , прізвище якої наразі змінено на ” ОСОБА_3 ”, допустила значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 30 жовтня 2019 року виникла заборгованість у загальному розмірі 12 779,91 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 170,39 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 10 775,03 грн.; заборгованість за пенею в розмірі 749,54 грн., а також штрафів 500 грн. (фіксована частина), 584,75 грн. (процентна складова), яку вони просять стягнути з відповідача ОСОБА_1 ..
       Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2020 року позовні вимоги АТ КБ “ПриватБанк” залишені без задоволення.
       В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2020  року та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ “ПриватБанк” в повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що ними доведено заявлені позовні вимоги, відповідачем окрім анкети заяви, також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна, 55 днів пільгового періоду”, у якій зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом (1,9% на місяць), заперечень щодо підпису вказаної довідку відповідачем не надано; підписана відповідачем довідка і є Тарифами по кредиту. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга АТ КБ  “ПриватБанк” на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 березня 2009 року між ПАТ КБ ПриватБанк (правонаступником якого є АТ КБ “ПриватБанк”) та ОСОБА_2 прізвище якої наразі змінено на “ ОСОБА_3 ”, було укладено договір б/н, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.
       Відповідно до заяви, позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.11). 
       Також позичальником підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна, 55 днів пільгового періоду” (а.с.12). 
       Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком.
       Станом на 30 жовтня 2019 року за кредитним договором без номеру від 03 липня 2007 року рахується заборгованість у загальному розмірі 12 779,91 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 170,39 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 10 775,03 грн.; заборгованість за пенею в розмірі 749,54, а також штрафів 500 грн. (фіксована частина), 584,75 грн. (процентна складова).
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт видачі кредитної картки з встановленим лімітом, матеріали справи не містять підтвердження того, що саме ті умови та правила на які посилається позивач діяли на час підписання анкети-заяви,розрахунок заборгованості наданий позивачем не є первинним бухгалтерським документом. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
       За правилами статей 526,530,610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).
       Відповідно до частин першої, другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
       У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частина друга статті 1067 ЦК України). 
       Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. 
       Дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. 
       Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
       Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.
       Колегія суддів наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.
       Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.
       Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.
       Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.         Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
       Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
       Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
       У свою чергу суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
       Крім того ч.2 ст.13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» до позову було додано анкету-заяву, яка, як він і наполягав, становить кредитний договір між ними та відповідачем, розрахунок заборгованості, довідку про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна” 55 днів пільгового періоду, умови та правили надання банківських послуг (а.с.6-10,11,12).
       До апеляційної скарги додано  виписку за основною карткою НОМЕР_1 за період з 01 січня 1999 року по 22 квітня 2020 року (а.с.64-69).
       Колегія суддів наголошує на тому, що з доданої до позову копії анкети-заяви вбачається, що вона підписана ОСОБА_2 , прізвище якої наразі змінено на “ ОСОБА_3 ”, саме 02 березня 2009 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11 зворот), в той час коли позивач ставить питання про стягнення заборгованості яка виникла на підставі договору без номеру від 03 липня 2007 року.
        Розрахунок заборгованості надано також за договором без номеру від 03 липня 2007 року (а.с.6-10).
       Тобто, доказів укладення сторонами саме 03 липня 2007 року кредитного договору шляхом підписання анкети-заяви матеріали даної справи не містять.
       З анкети заяви наданої банком вбачається, що вона підписана позичальником 02 березня 2009 року, втім позовних вимог про стягнення заборгованості на підставі саме цієї анкети-заяви банком не заявлено.
       Як і не надано розрахунку заборгованості саме на підставі договору без номеру укладеного шляхом підписання анкети-заяви саме 02 березня 2009 року. 
       Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. 
       Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
       Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
       При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Водночас кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
       Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості позову,не можуть біти прийняті до уваги у зв`язку з їх недоведеністю. 
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” залишити без задоволення.

       Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2020 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 17 червня 2020 року.

               Головуючий:                                                 Демченко Е.Л.

               Судді:                                                         Куценко Т.Р.

                                                                                 Макаров М.О.