КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
Справа № 754/10329/19                                                                                       Головуючий у І інстанції Галась І.А.
Провадження №22-ц/824/4402/2020                                                                   Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 квітня 2020року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
 
судді-доповідача                   Голуб С.А.,  
          суддів:                                   Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
         
розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,
ВСТАНОВИЛА:
 
У липні 2019 року позивачка звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що 06 жовтня 2018 року ОСОБА_2 на вул АДРЕСА_1 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Matiz» д.н.з. НОМЕР_1 ,  порушила правила дорожнього руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з  належним їй на праві власності автомобілем «Hundai Santa fe» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , що призвело до пошкодження її автомобіля.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Винуватиця в пошкодженні автомобіля - ОСОБА_2 надати кошти на ремонт автомобіля чи приймати участь в його ремонті (зокрема шляхом придбання запчастин) відмовилася. Крім того, в подальшому відшкодувати завдану шкоду в частині, яку не покрила страхова виплата, також відмовилася.
18 жовтня 2018 року позивачкою було укладеного Договір №70/10/18 на проведення оцінки майна (висновку експертного дослідження) КТЗ та сплачено 1500,00 грн. 
23 жовтня 2018 року експертом-оцінювачем ФОП ОСОБА_4 складено Звіт про визначення вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) «Hundai Santa Fe», вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 133 243,55 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням фізичного зносу і вартість матеріального збитку складає 75800,89 грн.
29 жовтня 2018  позивачка звернулася до ТДВ «Страхова компанія «Ю. Ес. Ай.» з заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки відповідачка застрахувала свою цивільну відповідальність у вказаній страховій компанії.
Згідно Акту виконаних робіт №37 від 28 січня 2019 року наданих ТОВ «Автоберег» вартість ремонту автомобіля та запчастин становить 93515,37 грн.
ТДВ «Страхова компанія «Ю. Ес. Ай.» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі  75800,89 грн., відповідно до висновку експерта на ремонт автомобіля та 1000 грн. понесених витрат по евакуатору.
Однак різниця складає 93515,37-75800,89 = 17714,48 грн.
Крім того, в обґрунтування позову позивачка зазначає, що їй також була завдана моральна шкода, оскільки тривалий час автомобіль перебував в ремонті, був порушений нормальний спосіб життя, завдана шкода здоров`ю.
Також вважає, що підлягають стягненню з відповідачки 1500 грн. понесених витрат по оплаті на виготовлення Звіту про оцінку вартості завданого збитку, понесені витрати в розмірі 15000 грн. за послуги адвоката, витрати на ліки на зальну суму 3917,39 грн., оскільки вона та діти хворіли неодноразово по причині відсутності автомобіля та моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 20000 грн.
На підставі викладеного у позові, позивач просила суд першої інстанції стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 53780 грн. 15 коп., в тому числі судовий збір та витрати на правову допомогу.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року позов було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що наданий позивачкою звіт про вартість матеріального збитку не містить інформації щодо розміру втрати товарного вигляду транспортного засобу та відповідно не в повній мірі відображає реальні збитки понесені позивачкою. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, понесені реальні витрати на ремонт автомобіля складають 93515,37 грн., з яких 75800,89 відшкодовано, тому залишок суми становить 17714,48 грн.
При цьому ні відповідачкою, ні страховою компанією не оскаржувалась вартість ремонту, заперечень щодо його проведення та розміру не надано, при цьому відповідачка у справі зазначала, що залишок невиплаченої суми повинна сплатити саме страхова компанія, оскільки ліміт відповідальності останньої становить 100000 грн.
Окрім того, судом першої інстанції не вирішено питання про стягнення витрат на правову допомогу, які були підтверджені документально.
Також судом було безпідставно відмовлено в стягненні з відповідачки грошових коштів понесених позивачкою на придбання ліків для дитини, яка хворіла через відсутність транспортного засобу.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідачки 17714 грн. 48 коп. понесених реальних витрат на ремонт автомобіля, 1500 грн. сплачених за здійснення Звіту про оцінку вартості завданого збитку, 15000 грн. витрат понесених на отримання правової допомоги, 3917 грн. 39 грн. витрати на лікування.
В порядку визначеному ст. 361 ЦПК України та в межах строку наданого Київським апеляційним судом відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає розгляду справи.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.
Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з урахуванням такого.
Судом першої інстанції встановлено, що 06 жовтня 2018 року о 12 годині 17 хвилин на перехресті вул. Лісківської та вул. Бальзака в м. Києві водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 , при повороті праворуч не зайняла відповідне крайнє праве положення, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Hyundai Sаnta Fe», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в крайній правій полосі в попутному напрямку прямо, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року визнано ОСОБА_2 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн.). Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 352 грн. 40 коп.
Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили.
Згідно Полісу №АМ/5008622 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30 серпня 2019 року цивільно-правова відповідальності власника наземного транспортного засобу Daewoo Matiz, державний номерний знак  НОМЕР_1 , страхувальник  ОСОБА_5 , на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай»» Строк дії з 30 серпня 2018 року до 29 серпня 2019 року.
У відповідності до Звіту №70/10/18 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) від 23 жовтня 2018 року, об`єкт оцінки - колісний транспортний засіб Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_2 :
- ринкова вартість КТЗ на момент пошкодження (з врахуванням ПДВ 20 %) - 496035,85 грн.;
- вартість відновлювального ремонту КТЗ (з врахуванням ПДВ 20%) - 133243,55 грн.;
- вартість відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням фізичного зносу та ВТВ - 75800,89 грн.;
- вартість матеріального збитку - 75800,89 грн.
Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», відшкодував шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталося 06 жовтня 2018 року на загальну суму 75800,96 грн. та 1000 грн. за послуги евакуатора.
Згідно рахунку на оплату №4543 від 07 листопада 2018 року, складеного ТОВ «АВТОБЕРЕГ», вартість ремонту автомобіля Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 92925,00 грн.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог про відшкодування витрат на ремонт автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.
Даний позов виник з деліктних зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
З врахуванням наведеного, на відповідачку, яка винна в заподіянні шкоди позивачці, законом покладається обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду.
Разом із тим, як встановлено судом першої інстанції, відповідачка застрахувала свою цивільну відповідальність перед третіми особами відповідно до статей 979, 999 ЦК України, отже  суд першої інстанції при вирішенні даного позову правильно застосував норми  Закону  України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.
При цьому в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).
Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.
Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має сплатити страховик як страхове відшкодування.
Саме такий правовий висновок навів Верховний Суд України у своїй постанові від 31 травня 2017 року у справі №6-2969цс16.
У відповідності до Звіту №70/10/18 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) від 23.10.2018 року, об`єкт оцінки - колісний транспортний засіб Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер  НОМЕР_2 : вартість матеріального збитку складає 75800,89 грн., позивачка отримала  страхове відшкодування на підставі поданої заяви в розмірі 75800,96 грн. 
    Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
         З врахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову до ОСОБА_2 , оскільки її цивільна відповідальність була застрахована, отже вона мала відповідати за завдану шкоду лише в разі відмови у виплаті страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 , а також якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності ОСОБА_2 .
Оскільки судом встановлено, що ліміт відповідальності за договором страхування становить 100000 грн., тому всі понесені позивачем витрати підлягають відшкодуванню саме страховою компанією.
         Позивачка в доводах апеляційної скарги вказує про те, що судом першої інстанції не враховано, що наданий позивачкою Звіт про вартість матеріального збитку не містить інформації щодо розміру втрати товарного вигляду транспортного засобу, а тому не в повній мірі відображає реальні понесені збитки  позивачкою та завдану шкоду. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення  пошкодженої речі.
Однак такі доводи апелянта є помилковими виходячи з такого.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Як вбачається із матеріалів справи, позивачка на доведення завданої їй шкоди надала Звіт про оцінку вартості  збитку, в якому була зазначена вартість матеріального збитку у розмірі 75800,89 грн., саме як вартість відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням фізичного зносу та втрати товарного вигляду - ВТВ (а.с. 14) Тому доводи позивачки про те, що суд не вірно зазначив, що наданий позивачкою Звіт підтверджує повний розмір завданого збитку є голослівними. 
Заявляючи позовні вимоги про відшкодування шкоди у розмірі фактично понесених витрат на ремонт автомобіля, позивачка фактично бажає отримати вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ. 
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився із доводами позивачки про те, що саме у зв`язку з відсутністю транспортного засобу члени сім`ї позивачки постійно хворіли, що призвело до витрат на придбання ліків. Наданими доказами не доведений  прямий причинний зв`язок між винними діями відповідачки щодо порушення Правил дорожнього руху і заподіянням шкоди здоров`ю позивачки та членам її сім`ї.
Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставну відмову суду першої інстанції у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу, то колегія суддів вважає, що понесені позивачкою витрати на правову допомогу є не підтвердженими, з урахуванням такого.
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Так, згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Перевіряючи доводи апелянта про доведення нею понесених витрат на правову допомогу судова колегія встановила, що   позивач на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надавала суду договір про надання правової допомоги №8 від 06 жовтня 2018 року, акт здачі-прийняття правової допомоги (послуги) №0001 від 30 листопада 2018 року, рахунок-фактуру №РФ-0001 від 08 жовтня 2018 року на суму 5000 грн., дублікат квитанції №93499600 від 08 жовтня 2018 року на суму 5000 грн., рахунок-фактуру №РФ-0002 від 25 січня 2019 року на суму 10000 грн., дублікат квитанції №176216687 від 25 січня 2019 року на суму 10000 грн., акт здачі-прийняття правової допомоги (послуги) №0002 від 10 липня 2019 року.
Однак ці докази не можуть бути враховані судом для підтвердження вимог про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки жодна копія наданих суду документі не завірена в порядку визначеному цивільним процесуальним законодавством. 
Так статтею 95 ЦПК України передбачено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Окрім того, з наданих суду актів здачі-прийняття правової допомоги (послуги) №0001 від 30 листопада 2018 року та №0002 від 10 липня 2019 року міститься список виконаної адвокатом роботи, однак у них відсутні дані про те, скільки годин було витрачено на підготовку тих чи інших документів, а також вартість кожної послуги адвоката щодо підготовки того чи іншого документу, що також позбавляє суд можливості встановити реальну вартість послуг адвоката та кількість витраченого часу на підготовку документів. 
Також слід зазначити, що подання будь-яких документів до відповідного органу, якому адресується документ не належить до правничих послуг, а тому не може бути враховано у витрати, пов`язані з отриманням правничої допомоги.
Разом із тим, судова колегія вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволені позовних вимог про відшкодування  понесених позивачкою витрат на оплату послуг за проведення оцінки майна у розмірі  1500 грн.
Суд першої інстанції взагалі не дав у своєму рішенні оцінки цій позовній вимозі.
Відповідно до статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:
з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;
з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;
з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;
з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;
з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;
з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
В даному переліку відсутні витрати потерпілого на оплату проведення оцінки майна, отже страховою компанією такі витрати не покриваються. Ці витрати, відповідно до ст. 133 ЦПК України відносяться до судових витрат, а саме пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів,експертів та проведенням експертизи.
З врахуванням наведеного, судове рішення в частині відмови у стягненні витрат на оплату послуг спеціаліста у розмірі 1500 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на оплату послуг спеціаліста, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на оплату послуг спеціаліста слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення таких позовних вимог.
У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням того, що позовні вимоги задоволені судом частково, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, як вбачається з матеріалів справи заявлена позивачем ціна позову становила 58131 грн. 87 коп., відповідно при зверненні до суду з позовом позивачем було вірно сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
З урахуванням того, що позов задоволено частково та вирішено стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн.., то саме від цієї суми буде вираховуватися пропорція судового збору, що підлягатиме стягненню.
Так, позов задоволено на 8,60% = ((5000/58131,87)*100), отже сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача за звернення до суду з позовом становить 66 грн. 11 коп. = ((8,60*768,40)/100), де 8,60 - відсоткова частина задоволених позовних вимог, а 768,40 - сплачена сума судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи та вимог апеляційної скарги, скаржник просила суд апеляційної інстанції стягнути з відповідача завдану шкоду в розмірі 38131 грн. 87 коп., а тому саме від цієї суми вираховуватиметься пропорція задоволених вимог апеляційної скарги.
Так, апеляційну скаргу було задоволено на 3,93 % = ((1500/38131,87)*100), де 1500 - розмір задоволених вимог апеляційної скарги, отже сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача за звернення до суду з апеляційною скаргою становить 45 грн. 30 коп. = ((3,93*1152,60)/100), де 3,93 - відсоткова частина задоволених вимог апеляційної скарги, а 1152,60 - сплачена сума судового збору.
Керуючись  ст.ст. 367, 369, 374, 376 України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на оплату послуг спеціаліста скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про стягнення витрат на оплату послуг спеціаліста задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату послуг спеціаліста у розмірі 1500 грн.
В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року залишити без змін.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за звернення до суду з позовом у розмірі 66 грн. 11 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою у розмірі 45 грн. 30 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:
 
Позивач:  ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

 

Суддя-доповідач

Судді: