КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 357/1632/19
Головуючий у першій інстанції - Бондаренко О.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3064/2020
 
                           ПОСТАНОВА
                                            ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
           11 березня 2020 року                                                                             м. Київ
Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач),   Кашперської Т.Ц.,          Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Білоцерківським міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, -
 
                                             ВСТАНОВИВ:
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просив звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів в сумі 34 843,39 грн, визначеній Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2016 року.
Позовні вимоги мотивовано тим, що з 28 вересня 2012 року позивач перебував з  ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Вказано, що сімейне життя з відповідачем не склалося і шлюб 22 січня 2018 року було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. 
Окрім того, позивачем зазначено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2016 року з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів доходу.
ОСОБА_1 зазначає, що виконавчий лист №357/4488/16 був виданий районним судом лише 15 травня 2018 року, а 11 січня 2019 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, відповідно до якої з позивача стягуються аліменти починаючи з 14 квітня 2016 року.
ОСОБА_1 зазначає, що він категорично не згоден із розміром заборгованості по аліментам, яка утворилась з квітня 2016 року по січень 2019 року у розмірі 34 843,39 грн, оскільки він добровільно виплачував аліменти, що, на його думку, підтверджується тим, що виконавчий лист відповідач отримала лише 15 травня 2018 року.
Позивач зазначає, що вказане підтверджується також тим, що ОСОБА_2 власноруч написала розписку від 20 грудня 2017 року про те, ОСОБА_1 в період з квітня 2016 року по лютий 2018 року виплачував в рахунок аліментів на утримання сина по 1000 грн щомісячно, що становить 23 000 грн. 
Окрім того, вказано, що відповідно до розписки ОСОБА_2 від 21 травня 2018 року позивач по справі сплатив їй наперед за п`ять місяців ще 7 500 грн, а відповідно до ще однієї розписки ОСОБА_1 сплачував в період з лютого 2018 року по липень 2018 року на утримання суни аліменти по 2 500 грн щомісячно, що становить 15 000 грн. 
Позивач зазначає, що в одній із розписок відповідач зазначила, що претензій по аліментам остання не має. 
Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 вважає, що в добровільному порядку ним було сплачено аліментів на загальну суму 45 500 грн, що, на його думку, нівелює суму заборгованості. 
 Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах, які стягуються на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за виконавчим листом у справі №357/4488/16-ц, виданим Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 15 травня 2018 року, в сумі 5250,90 грн за період з 14 квітня 2016 року по 04 жовтня 2016 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 116,04 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд першої інстанції не здійснив належну правову оцінку наданим доказам, зокрема написаним відповідачем розпискам, що підтверджують факт того, що остання отримувала від апелянта грошові кошти в рахунок сплати аліментів на утримання сина за певні періоди часу із зафіксованою сумою. Окрім того апелянт наголошує на тому, що відповідач в судовому засідання визнала факт їх написання.
В апеляційній скарзі також зазначено, що жодного доказу того, що апелянт примушував ОСОБА_2 до написання вказаних розписок подано до суду не було.
Таким чином, враховуючи викладене ОСОБА_1 просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Так, суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що позивачем по справі було надано копії розписок про сплату аліментів на утримання дитини, проте суд першої інстанції вказані докази не взяв до уваги, мотивуючи це тим, що позивач вказував, що суми, зазначені в розписках є приблизними, відповідач по справі не визнає отримання грошових коштів по вказаним розпискам, а тому дані обставини не можна вважати виконанням обов`язку щодо належного утримання дитини, а вказані розписки є недопустимими доказами, оскільки складені без додержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення. Окрім того, судом першої інстанції також зазначено, що оскільки відповідачем не було надано доказів щодо поважності причин не пред`явлення виконавчого листа до виконання після ухвалення рішення суду від 01 січня 2016 року про стягнення аліментів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звільнення позивача від боргу по аліментам в сумі 5250,90 за період з 14 квітня 2016 року по 04 жовтня 2016 року.
Апеляційний суд із вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2012 року, проте рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2018 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.12).
Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наданою копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 28 листопада 2012 року (а.с.9).
Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 15 травня 2018 року було видано ОСОБА_2 дублікат виконавчого листа №357/4488/16, відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.56).
Також матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_2 , яку адресовано начальнику Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про прийняття до виконання виконавчого документу №357/4488/16, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 01 січня 2016 року про стягнення аліментів (а.с.112). 
Постановою державного виконавця від 11 січня 2019 року було відкрито виконавче провадження (а.с.111).
Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 01 лютого 2019 року, адресованої начальнику Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, зазначено, що ОСОБА_2 просила не нараховувати заборгованість зі сплати аліментів боржнику ОСОБА_1 за період з 18 червня 2018 року по 01 листопада 2018 року й вказано, що претензій до боржника не має (а.с.108).
Відповідно до розрахунку заборгованості від 06 лютого 2019 року №140, станом на 01 лютого 2019 року згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів становить 34 843,39 грн (а.с.106).
 Постановою державного виконавця від 05 лютого 2019 року було звернуто стягнення на заробітну плату боржника у розмірі Ѕ частини всіх видів його заробітку: ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - поточні аліменти; 25% - в рахунок погашення заборгованості в сумі 38 843,39 грн, що утворилась за період з 14 квітня 2018 року по 31 січня 2018 року (а.с.105).
Постановою державного виконавця від 03 травня 2019 року було звернуто стягнення на заробітну плату боржника у розмірі Ѕ частини всіх видів його заробітку: ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - поточні аліменти; 25% - в рахунок погашення заборгованості в сумі 5845,80 грн, що утворилась за період з 01 лютого 2019 року по 30 квітня 2019 року (а.с.104).
Окрім того, матеріали справи містять також розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 01 жовтня 2019 року заборгованість по аліментам становить 32603,50 грн (а.с.93).
Відповідно до вказаного розрахунку за період з липня 2018 року по жовтень 2018 року аліменти за виконавчим листом №357/4488/16 не нараховувалися, було зараховано кошти в рахунок аліментів за: грудень 2018 року - 2056,34 грн, січень 2019 року - 1741,54 грн, квітень 2019 року - 2500 грн, червень 2019 року - 3636,54 грн, липень 2019 року - 3665,30 грн, серпень 2019 року - 3856,39 грн, вересень 2019 року - 4388,91 грн, а за період з квітня 2016 року по червень 2018 року, за листопад 2018 року, лютий 2019 року і березень 2019 року аліменти не сплачено та не зараховано.
ОСОБА_1 надав до суду першої інстанції копії розписок, зокрема: розписку від 16 грудня 2017 року, написану ОСОБА_2 про те, що вона отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок аліментів на утримання ОСОБА_3 за період з квітня 2016 року по лютий 2018 року в сумі 1000 грн на місяць (а.с.7); розписку від 21 травня 2018 року, написану ОСОБА_2 про те, що вона отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок аліментів на утримання ОСОБА_3 за період з лютого 2018 року по липень 2018 року в сумі 2500 грн на місяць. Вказано, що претензій по аліментам остання не має (а.с.6); розписку від 21 травня 2018 року, написану ОСОБА_2 про те, що вона отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок аліментів на утримання ОСОБА_3 за період з лютого 2018 року по липень 2018 року в сумі 7500 грн наперед на п`ять місяців (а.с.5).
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Так, матеріалами справи підтверджено, що Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 15 травня 2018 року було видано ОСОБА_2 дублікат виконавчого листа №357/4488/16, відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.56).
Відповідно до ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.
Згідно із положеннями ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. 
Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
З аналізу даної норми слідує, що істотними обставинами, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами згідно з ч. 2 ст. 197 СК України, можуть бути лише ті, які стали причиною (однією з причин) виникнення такої заборгованості. Інші обставини, які не мають жодного відношення до виникнення заборгованості за аліментами, не можуть бути підставою для зменшення розміру такої заборгованості або звільнення від її сплати. 
Так, позивачем до суду першої інстанції було подано копії розписок, які написані ОСОБА_2 про отримання нею від ОСОБА_1 грошових коштів в рахунок сплати аліментів (а.с.5-7).
Окрім того, факт написання ОСОБА_2 вказаних розписок також підтверджується її заявою від 01 серпня 2019 року, адресованою начальнику Білоцерківського відділу поліції (а.с.67).
Вказані розписки недійсними в судовому порядку не визнавались. 
Висновки суду першої інстанції про недотримання боржником та стягувачем  за виконавчим листом нотаріальної  форми та порядку  оформлення даних розписок  із посилання на  норми ст. 189 СК України  колегія суддів вважає помилковим, оскільки  вказаною нормою права ( ст. 189 СК України) врегульовується випадки виконання аліментних зобов`язань одного із подружжя на утримання дитини в позасудовому  порядку, а у вказаній справі  позивачем як боржником за  рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2016 року у справі  №357/4488/16  виконувалося  зобов`язання по сплаті аліментів, про що свідчать і написані відповідачкою розписки. 
Не правомірним на думку колегії суддів є посилання суду першої інстанції  і на те, що суми у вказаних розписках є приблизним, так як  дані розписки містять конкретні суми та відповідні періоди за які вони були позивачем сплачені. Сам факт не визнання відповідачкою факту отримання вказаних коштів  суперечить вказаним  розписками та її ж поясненням у суді, де вона визнавала факт  написання вказаних розписок. Посилання відповідачки на те, що вони були написанні під примусом належними та допустимими доказами не підтверджено. 
Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, суд першої інстанції неправомірно не взяв до уваги вказані розписки про сплату аліментів на утримання ОСОБА_3 , оскільки останні свідчать про те, що сплачена ОСОБА_1 сума коштів перевищує розмір заборгованості по аліментам, визначений державним виконавцем.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам законодавства та підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Оскільки апелянтом було сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 768,40 грн, а за подачу апеляційної скарги - 1152,60 грн, що разом становить 1921 грн, то суд апеляційної інстанції стягує вказану суму судового збору  з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам, які стягуються на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за виконавчим листом у справі №357/4488/16-ц, виданим Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 15 травня 2018 року, в сумі 34 843,39 грн.
Стягнути з  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Судді : 
 
  _______________                ________________                ______________
     М.А.Яворський                    Т.Ц.Кашперська                  В.О.Фінагеєв