ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Лобан Д.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2020 року                                                                                       Справа № 620/3521/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                      Епель О.В., 
суддів:                                             Кузьмишиної О.М., Степанюка А.Г.,
за участю секретаря                     Лісник Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                      ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 )

про                     визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) (далі – відповідач) про:
- визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», та індексації грошового забезпечення, установленої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення»;
- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, та індексації грошового забезпечення, установленої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», з урахуванням раніше виплаченої суми.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року адміністративний позов було задоволено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМУ № 889, входила до складу місячного грошового забезпечення позивача, була постійною виплатою, а індексація – її частиною, а тому такі складові підлягають врахуванню при визначенні розміру одноразової грошової допомоги позивачу при звільненні.
При цьому, судом було враховано правові висновки Верховного Суду з відповідних питань.
          Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій наполягає на тому, що додаткова грошова винагорода та індексація не входять до місячного грошового забезпечення позивача, з якої здійснюється обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні, що така допомога обчислюється лише з окладу за штатною посадою, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних надбавок, доплат і премій.
          Також апелянт посилається, зокрема, на Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України та деяким іншим особам, відповідно до якої щомісячна грошова винагорода та індексація грошового забезпечення не враховується до одноразової грошової допомоги при звільненні.
          Крім того, у своїй скарзі апелянт наголошує на тому, що поняття грошового забезпечення та місячного грошового забезпечення не є тотожними та посилається на практику Верховного Суду.
          З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін, наполягаючи на необґрунтованості та безпідставності доводів апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.
Від відповідача надійшло клопотання про відкладення (призупинення) розгляду справи.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено.
Позивач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції не подавав.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, вирішено перейти до розгляду в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України, з урахуванням того, що наявні у справі матеріали є достатніми для її вирішення апеляційним судом, позиція обох сторін викладена в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, а також того, що дана справа була розглянута судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження.
Разом з тим, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 по справі «Смірнова проти України» зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін з наступних підстав.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у званні старший прапорщик на посаді інспектора прикордонної служби-майстра відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в ІНФОРМАЦІЯ_3 (військової частини 2253) Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України.
На підставі наказу начальника Чернігівського прикордонного загону від 15.09.2017 № 323-ос позивача було виключено зі списків особового складу загону та знято з всіх видів забезпечення.
Позивач має вислуга років на військовій службі 23 роки 01 місяць 20 днів (календарна), та 33 роки 04 місяці 17 днів (у пільговому обчисленні).
У зв`язку зі звільненням позивача з військової служби та набуттям права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік, відповідачем було нараховано та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби у сумі 61855,40 грн.
15.11.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплатити йому різницю вихідної допомоги при звільнені, з урахуванням щомісячної грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, і надати довідку про розмір грошового забезпечення за 24 останні місяці перед звільненням.
Чернігівським прикордонним загоном було видано довідку про доходи від 19.11.2019 № 393 про грошове забезпечення за час проходження військової служби, в якій, зокрема, зазначено, що позивач щомісячно отримував щомісячну додаткову грошову винагороду та індексацію грошового забезпечення, яка входила до складу грошового забезпечення.
Розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні проведено з місячного грошового забезпечення, яке складало 5378,44 грн., а згідно довідки воно складає 9754,44 грн.
Листом від 20.11.2019 № 11/3667 відповідач відмовив в перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з посиланням на те, що одноразова грошова допомога нарахована відповідно до «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України та деяким іншим особам», де зазначено, що щомісячна грошова винагорода та індексація грошового забезпечення не враховується до одноразової грошової допомоги при звільненні.
Вважаючи своє право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в належному розмірі, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (КЗпП України), Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі – Закон № 2232-ХІІ), «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі – Закон № 2011-ХІІ), «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (далі – Закон № 1282-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (далі – Постанова № 889), Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 № 73 (далі – Інструкція № 73), Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595 (далі – Інструкція № 595), Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністра оборони України 24.10.2016 № 550 (далі - Інструкція № 550), Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425 (далі – Інструкція № 425), Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі – Порядок № 1078), Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженою наказом Держкомстату України від 13.01.2004 № 5 (далі – Інструкція № 5).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом № 2232-ХІІ.
Згідно з частиною другою статті  2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
У ст.  40 Закону №  2232-ХІІ визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України “Про Збройні Сили України”, “Про Державну прикордонну службу України”, “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, “Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей” та іншими законами.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом № 2011-ХІІ.
Частиною першою статті  9 Закону №  2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина друга статті  9 Закону №  2011-ХІІ).
Відповідно до п.  2 ст.  15 Закону №  2011-ХІІ крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
1. Щодо врахування щомісячного додаткової грошової винагороди при нарахуванні одноразової допомоги при звільненні.
Відповідно до п.  2 Постанови № 889, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Згідно з п.п.  3, 6, 8 Інструкції № 73 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад (з урахуванням підвищення), оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).
Винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби; начальникам (командирам) органів Держпрйкордонслужби – на підставі наказів вищих начальників.
Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
Аналогічні норми щодо не включення винагород до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, також містилися в Інструкції № 595 та в Інструкції № 550.
2. Щодо врахування індексації при нарахуванні одноразової допомоги при звільненні
Частиною третьою статті  9 Закону №  2011-ХІІ установлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України визначені в Інструкції №  425.
Індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством (п. 1.9 Інструкції №  425).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон №  1282-ХІІ.
Статтею 2 Закону №  1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком №  1078.
Відповідно до п.  2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
За змістом п.  4 Порядку №  1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Пунктами   5, 6 Порядку №  1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У разі, коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується з 01.12.2015).
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що спеціальним законодавством, яке регламентує соціальні гарантії військовослужбовців, передбачено необхідність включення до складу грошового забезпечення особи, з якого здійснюється обчислення її одноразової грошової допомоги при звільненні, всіх видів додаткового забезпечення, які отримувалися нею на постійній основі (не одноразово та не періодично).
При цьому, суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з пп.  2.2.7 Інструкції №  5.
Тож, індексація є складовою частиною додаткового грошового забезпечення, яке особа отримує щомісячно, а тому також підлягає включенню до складу грошового забезпечення, з якого обраховується одноразова грошова допомога при звільненні.  
Аналогічні правові висновки викладені постанові Верховного Суду від 19.03.2020 у справі № 820/5286/17 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування судом при розгляді цієї справи.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що під час проходження військової служби позивач щомісячно отримував додаткову грошову винагороду та індексацію, а тому такі виплати підлягали врахуванню відповідачем при обчисленні позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні.
Доводи апелянта про те, що додаткова грошова винагорода та індексація не входять до місячного грошового забезпечення позивача, з якої здійснюється обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні, апеляційний суд вважає необґрунтованими з оглядну на вищевикладене. 
З приводу посилань апелянта на Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України та деяким іншим особам, відповідно до якої щомісячна грошова винагорода та індексація грошового забезпечення не враховується до одноразової грошової допомоги при звільненні, колегія суддів зазначає, що Інструкція є підзаконним нормативно-правовим, тому в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати вищенаведені норми Закону № 2011-ХІІ.
Твердження апелянта про те, що поняття грошового забезпечення та місячного грошового забезпечення не є тотожними, колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що такі доводи апелянта не спростовують протиправності неврахування ним при обчисленні одноразової допомоги позивача при звільненні щомісячної грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.
Аналізуючи всі доводи апелянта, колегія суддів приймає до уваги правові висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення  позову та вважає, що судом повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Отже, апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року – без змін.
Розподіл судових витрат.          
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) – залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 21 квітня 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: