Справа № 138/1580/18
Провадження № 22-ц/801/877/2020
Категорія: 62
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року	Справа № 138/1580/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М.,
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2020 року, ухвалене суддею Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Цибульським О.Є.,
ВСТАНОВИВ:
В травні 2018 року  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  звернулися до суду із позовом до  ОСОБА_3 про усунення від права спадкування за законом. 
Позовна заява мотивована тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається, із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
На момент смерті ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 разом із позивачами- донькою ОСОБА_4 ) та дружиною ОСОБА_2 ..
Позивачі вказують, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_2 були його дружина ОСОБА_2 , донька ОСОБА_5 та донька від першого шлюбу ОСОБА_6 .
Будучи спадкоємцями за законом позивачі та відповідач звернулися із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказують, що смерть ОСОБА_2 настала в наслідок падіння з драбини, в зв`язку з чим він отримав відкриту черепно-мозкову травму. Його було госпіталізовано до лікарні, де він перебував на лікуванні в реанімаційному відділенні. Весь цей час ОСОБА_2 був паралізований, не міг самостійно себе обслуговувати та потребував сторонньої допомоги, його стан здоров`я постійно погіршувався. Доглядом, забезпеченням ліками, продуктами та побутовим обслуговуванням ОСОБА_2 займалися позивачі. Загальна сума витрат на лікування склала 184582,19 грн., вартість витрат на його поховання склала 6256 грн. 
Позивачі вказують, що відповідач за весь час перебування в лікарні ОСОБА_2 , не запропонувала своєї допомоги, не надала коштів на лікування та утримання батька, не з`явилася провідати його та не цікавилася станом його здоров`я. Також після смерті ОСОБА_2 відповідач не запропонувала своєї допомоги в організації та проведенні поховання. Відповідач є фізично здоровою особою, офіційно працевлаштована, отримувала заробітну плату та мала матеріальну та фізичну змогу надавати допомогу батькові, який її потребував. Проте, одразу ж після його смерті відповідач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.
Позивачі просили усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , оскільки відповідач свідомо ухилялася від надання будь-якої допомоги батьку, який  її потребував.
Відповідач на позовну заяву подала відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. У відзиві вказала, що не мала змоги надавати батькові матеріальної допомоги, оскільки сама в той час перебувала в скрутному матеріальному становищі, так як її чоловік в той саме час потрапив у ДТП та потребував допомоги і фінансових коштів. Тому відсутній факт ухилення відповідача від свого обов`язку по утриманню батька. Крім того зазначила, що вона навідала батька у лікарні. Але той був без свідомості і перебував у реанімації. Без свідомості він був до дня смерті. Його долею цікавилась по телефону у родича. З позивачами перебуває у неприязних стосунках, оскільки останні за життя батька заперечували спілкування з ним. Будь яких доказів , що батько потребував саме її допомоги матеріали справи не містять і дана обставина є вигаданою та не відповідає дійсності. 
Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Доводи апеляційної скарги зводяться в основному до обставин, якими позивачі обґрунтовували свої позовні вимоги і які на їх думку не були враховані судом при ухваленні судового рішення. Головним із доводів є те, що відповідач, маючи матеріальну можливість надати допомогу батькові, який перебував у лікарні, свідомо ухилилась від свого обов`язку. Натомість покійний потребував такої допомоги саме від неї.
Відповідач подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, як таке, що постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Вказала, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду відповідає.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть  ОСОБА_2 помер  ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т.1 а.с. 11), причиною смерті якого є відкрита черепно-мозкова травма, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №464-Б (Т.1 а.с.12).
До смерті ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 разом із позивачами- донькою ОСОБА_7 та дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою виконкому Тростянецької селищної ради №755 від 23.05.2018 та не заперечується сторонами у справі (а.с.18). 
Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина за законом, що складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .  
Спадкоємцями за законом після смерті    ОСОБА_8 є його дружина ОСОБА_2 , донька ОСОБА_5 та відповідач- донька від першого шлюбу ОСОБА_6 , які звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини (Т.1 а.с. 135-137).
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, свій висновок мотивував тим, що позивачами не доведено, що у відповідача була фінансова можливість надавати матеріальну допомогу батьку з урахуванням її матеріального стану і обставин, які склалися в її сім`ї, а також те, що остання ухилялася від надання такої допомоги. Також позивачами не надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 потребував такої допомоги саме від відповідача. 
З таким висновком погоджується апеляційна інстанція, оскільки він ґрунтується на Законі, відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить наявним доказам у справі, а також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 01.04.2019 справа №752/12158,14-ц. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що відповідач ухилялася від надання будь-якої допомоги батьку, який  її потребував та просили усунути відповідача ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 ..
Відповідно до вимог статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).  Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Даний висновок узгоджується із постановою Верховного Суду від 01.04.2019 в справі № 752/12158/14-ц.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладеного  у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.
Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів, у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Частиною 1  статті 81 ЦПК України  визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.
Докази повинні бути не тільки належними, допустимими, достовірними, але й достатніми. Про що суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тобто, тягар доказування обставин викладених в позові, згідно з перерахованими нормами права, покладається на позивачів.  
Так судом встановлено, що ОСОБА_2 (Т.1 а.с.22-46) знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії з 06.10.17 по 02.12.2017. Був доставлений у вкрай важкому стані, у зв`язку з отриманою відкритою черепно-мозковою травмою та перебував у реанімаційному відділенні у комі ІІІ ступеню. Внаслідок отриманих травм ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
Сторонами не заперечується той факт, що за час перебування ОСОБА_2 у лікарні ним опікувалась його дружина та донька, тобто позивачі у справі.
Сторони визнали, що позивачі з відповідачем знаходяться в недоброзичливих відносинах.
Наполягаючи на задоволенні позову, позивачі вказували на те, що вони понесли витрати на лікування покійного в розмірі 184 582,19 грн.. 
Апеляційний суд вважає, що дана обставина не може бути взята до уваги, адже матеріали справи не містять доказів, що дана сума була дійсно витрачена позивачами на ліки, і дані ліки були призначені покійному, який на той час перебував у лікарні.
Так в матеріалах справи містяться ксерокопії чеків на придбання ліків, але дані чеки не підтверджують, що зазначені в них ліки придбані були позивачами і саме ці ліки були призначені ОСОБА_2 .
А отже правильно не були взяті судом першої інстанції до уваги.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначали, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідача, а остання ухилялася від надання такої. 
Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
Як вбачається із матеріалів справи чоловік відповідача ОСОБА_9 перебував на лікуванні з приводу консолідованого перелому головки лівого стегна, що підтверджується випискою із медичної карти хворого № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , (Т.1 а.с.76,77), та виписки - епікризи з історії хвороби (Т.1 а.с.78,80,81). Також ОСОБА_9 встановлена ІІІ група інвалідності (Т.1 а.с.79).
ОСОБА_10 , яка приходиться свекрухою відповідача, також перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з приводу защемленої післяопераційної вентральної кили, що підтверджується випискою із медичної карти хворого № НОМЕР_3 /1145 від 26.08.2017 (Т.1 а.с.83).
З довідки Могилів-Подільського МКП «Житловокомунгосп» №14 від 24.07.2018 слідує, що відповідач працює в Могилів-Подільському МКП «Житловокомунгосп» на посаді конторського службовця, її заробітна плата за період - липень-грудень 2017 року складає 21614,53 грн. (Т.1 а.с.84).
Тобто, як правильно зробив висновок суд, відповідач, в зв`язку з обставинами, які склалися в її сім`ї, не мала фінансової можливості надавати допомогу на лікування батька. 
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачами не доведено обставин, на які вони посилалися як на обґрунтування своїх вимог та які б давали підстави вважати, що відповідач ухилялась від надання допомоги спадкодавцю, який через хворобу був у безпорадному стані та потребував такої допомоги за умови отримання цієї допомоги від позивачів, які проживали разом із спадкодавцем.
Відтак відсутні докази, які б підтверджували, що відповідач, усвідомлюючи свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але свідомо не вчиняла таких дій.
Відсутні також докази, що спадкодавець, перебуваючи на стаціонарному лікуванні, отримуючи допомогу від своєї дружини та доньки, потребував допомоги саме від відповідача. 
Отже, встановивши, що відсутні умови, передбачені ст. 1224 ЦК України для усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову. 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не впливають на правильність висновків суду, а відтак до уваги апеляційною інстанцією не приймаються. 
Суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд не приймає від відповідача додані до відзиву до апеляційної скарги довідки про її доходи та доходи її чоловіка, оскільки остання не надала доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 29 квітня 2020 року.

Головуючий                                                        М.М. Якименко
Судді:                                                             О.В. Ковальчук
                                                                               Т.Б. Сало